ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Львів	Справа № 158/2029/21 пров. № А/857/20135/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В.
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Волошин М.М.,          

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2021 року (головуючий суддя Костюкевич О.К., м.Ківерці, Волинська область, спрощене позовне провадження) у справі №158/2029/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції   про скасування постанови, –

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції  у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач, УПП у Волинській області), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не автоматичному режимі серії ЕАО №4507769 від 19 липня 2021 року складену інспектором 1 батальйону 2 роти УПП у Волинській області старшим лейтенантом Дейнекою Іваном Миколайовичем.
В обгрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач вважав притягнення до адміністративної відповідальності з мотивів порушення поліцейським порядку притягнення до відповідальності, в тому числі не роз`яснення прав особи, яка притягається до відповідальності, недоведення вчинення порушення в зоні дії знаку «населений пункт», а також використання поліцейським технічного засобу фіксації швидкості в ручному режимі без закріплення такого на тринозі чи на іншому статичному об`єкті.  
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області позов задоволено:   
-          скасовано постанову серії ЕАО № 4507769 від 19.07.2021, складену інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції Дейнекою Іваном Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., закривши провадження у справі;
-          стягнуто з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції констатував що при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1  ст. 122 КУпАП, відповідач допустив ряд процесуальних помилок, та не з`ясував всіх фактичних обставин справи, а саме : фіксування швидкості транспортного засобу здійснено інспектором з рук, що може бути причиною більшої похибки, ніж передбачено свідоцтвом про повірку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції з огляду на надані УПП у Волинській області докази винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення. Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення поліцейськими порядку використання пристрою фіксації швидкості, оскільки, на його думку, такий пристрій  конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
У відповідь на апеляційну скаргу позивач надіслав заяву, в якій проти вимог скаржника заперечив, просить суд відмовити у задоволенні скарги. Крім того, позивач просить суд розглядати справу без його участі.
Особи, які беруть участь у  справі у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
За приписами статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. За таких обставин, на підставі ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 19 липня 2021 року інспектором 1 батальйону 2 роти  Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції Дейнекою Іваном Миколайовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4507769, в якій зазначено, що ОСОБА_1 19 липня 2021 року о 09 год. 18 хв у с. Струмівка, на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 98 км, керуючи автомобілем Citroen C-Crosser, НОМЕР_1 , рухався із швидкість 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год, чим порушив п.12.4   Правил дорожнього руху (далі – ПДР). У зв`язку з цим, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1   ст.122 КУпАП   з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
З прийнятою постановою позивач не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.
Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції колегія суддів враховує наступні міркування.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).
Пунктами 1.3 та 1.9.ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.
Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У   населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із   швидкістю не   більше 50   км/год – п.12.4 ПДР.
Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ч.1 ст.122 КУпАП)
За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З оглянутих відеозаписів з пристрою TruCam, а також нагрудних камер поліцейських вбачається, що автомобіль Citroen C-Crosser, НОМЕР_1 , під керуванням позивача, 19 липня 2021 року о 09 год. 18 хв у с. Струмівка, по автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 98 км, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год, чим порушив п.12.4   ПДР. 
Також судом першої інстанції вірно враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів має здійснюватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці. Відповідно до  ПДР  знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень  ПДР», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями  ПДР  за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Доказами наявними у справі відповідач спростував покликання позивача на те, що місце для роботи з приладом не було позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.
При цьому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо того , що посадовою особою дотримано вимоги ч.ч. 2, 3  ст. 283 КУпАП  та зазначено технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис, а саме TruCam ТС000607.
Щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний вимірювач LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.
Засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із державного реєстру дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотно дії в часі.
Оскільки, прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства.
Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.
Положення   ст. 40 Закону України “Про Національну поліцію” (далі – Закон № 580-VIII), якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання   ПДР.
Посилання позивача на те, що дії поліцейських були незаконними, оскільки вимірювання швидкості руху було здійснено приладом із функцією фото- та відео фіксації TruCam, який знаходився в руках працівника поліції і переміщався у просторі, а не був встановлений стаціонарно, що суперечить   ст.19 Конституції України   та   ч. 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію", спростовуються також листом Департаменту патрульної поліції від 04.10.18 № 11299/41/2/02-2018 та листом ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 № 22-38/49, відповідно до яких лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Покликання позивача на обов`язковість встановлення триноги чи іншого стаціонарного застосування даного приладу, законодавством не обумовлено, а лише є покликання на можливість незначного відхилення параметрів визначення швидкості, що в даному випадку, не приймається до уваги. через значне перевищення швидкості. 
Колегія суддів вважає, що різниця між зафіксованою швидкістю і допустимою швидкістю руху в населеному пункті 25 км/год значно перевищує допустимі норми відхилення передбачені технічними характеристиками пристрою TruCam, а тому апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що використання приладу фіксації швидкості з рук призводить до недостовірності визначення швидкості визначеної даним пристроєм.
Окремо суд зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2018 року по справі № 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених   законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в   КУпАП. Отже, покликання позивача на те, що розгляд справи про притягнення до відповідальності мало бути проведено у відповідному відділенні поліції ГУНП у Волинській області є помилковими.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати з прийняттям нового.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Згідно частини четвертої цієї ж статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За правилами статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст.139, 242, 245 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2021 року у справі №158/2029/21 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний