СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р.                                     м. Харків                            Справа № 922/334/21  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий: судді: 	Зубченко І.В. (доповідач),  Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.	
при секретарі судового засідання:	 Романенко С.А.	
за участю представників:	 	
від позивача:	Руденко А.О., довіреність №463 від 09.03.2021р. 	
від відповідача:	не з`явився	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	  Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім Віри Вікторівни, м.Харків (вх.№2534Х/3 від 17.08.2021р.)	
на рішення  господарського суду 	 Харківської області	
ухвалене 	06.07.2021р. (повний текст складено та підписано 12.07.2021р. у м.Харкові)	
у справі 	№922/334/21 (суддя Суслова В.В.)	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН", м.Суми	
до 	Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім Віри Вікторівни, м.Харків	
про 	стягнення 14.096,21грн.	

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН", м.Суми, позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім Віри Вікторівни, м.Харків, про стягнення 14.096,21грн., які складаються з 10.305,60грн. основного боргу, 1.429,49грн. пені, 299,71грн. 3% річних, 515,57грн. інфляційних та 1.545,84грн. штрафу.
Рішенням господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. (повний текст складено та підписано 12.07.2021р.) у справі №922/334/21 позов задоволено. В основу рішення покладено висновки суду про те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлений позивачем товар, чим порушив зобов`язання за договором поставки ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Бут-Гусаім В.В. звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. у справі №922/334/21 та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апелянт у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення називає наступні:
- жодної поставки по видатковим накладним, зазначеним у позовній заяві, постачальником (позивачем) на адресу відповідача здійснено не було, наявні в матеріалах справи видаткові накладні відповідачем не підписувались, право від імені відповідача ставити підписи у зазначених видаткових накладних жодній особі не надавалось;
- біля підпису у видаткових накладних відсутні обов`язкові реквізити первинних документів, що фіксують факт здійснення господарської операції, а саме посада або прізвище особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони відповідача, або печатка;
- на місці підпису Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім В.В. у розділі «за довіреністю» стоїть посилання на невідомий відповідачу документ, до позовної заяви копія вказаного документа долучена не була;
- підпис у розділі «Прийняв П.І.Б., посада, підпис (відповідальна особа вантажоодержувача)» у товаро-транспортній накладній №Р1415301 від 15.01.2020р. на суму 4.032,00грн. повністю відрізняється від підпису відповідача в його паспорті;
- позивачем не було надано суду зразків заявок із зазначенням асортименту, кількості, строків та місця поставки товару, а також рахунків-фактур, які є підтвердженням прийняття до виконання заявки відповідача;
- Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" не долучено до матеріалів справи зразків податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, а Фізична особа-підприємець Бут-Гусаім В.В. не зобов`язана бути платником ПДВ для отримання податкової накладної.   
До апеляційної скарги Фізичною особою-підприємцем Бут-Гусаім В.В. додане клопотання про повторне призначення комплексної судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення належності підпису на видаткових накладних до договору поставки ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р. апелянту, часу складання видаткових накладних та часу постановки підпису на відповідних видаткових накладних. За змістом клопотання зазначено, що права відповідача порушені, оскільки спірні видаткові накладні ним ніколи не підписувались, а отже не могли виникнути обов`язки зі сплати товару.   
Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу    судової справи між суддями від 17.08.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота   Л.Ф
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2021р. поновлено Фізичній особі-підприємцю Бут-Гусаім В.В. пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. (повний текст складено та підписано 12.07.2021р.) у справі №922/334/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" у строк до 03.09.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.
На поштову адресу суду апеляційної інстанції 28.08.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документу; у межах визначеного судом строку) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно резолютивної частини якого заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. у справі №922/334/21 без змін та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про повторне призначення комплексної судово-почеркознавчої експертизи. За коротким змістом відзиву позивач заперечує проти наведених у апеляційній скарзі обставин та правових підстав з огляду на сукупність наступних обставин:
- відповідачем не спростовується факт підписання договору поставки ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р.;
- ухвалою господарського суду Харківської області від 08.04.2021р. було задоволено клопотання відповідача про проведення комплексної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 18.05.2021р. зобов`язано відповідача надати вільні та умовно-вільні зразки почерку та підпису, а також визнано обов`язковою явку відповідача в підготовчому засідання для відібрання експериментальних зразків підпису та почерку. Причиною відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання експерта була неявка відповідача в судове засідання для відібрання експериментальних зразків підпису та почерку, а  також ігнорування обов`язку надати витребувані ухвалою суду документи;  
- відповідач спростовує реквізити свого паспорта та зазначає, що йому невідоме походження документа з реквізитами МН 206876 Київський МВРВ ХМУУМВС України в Харківській області, виданого 28.11.2001р.;
- умовами договору не передбачено, що заявка покупця є його невід`ємною частиною та підлягає зберіганню, наявність або відсутність заявки не є підставою для підтвердження/спростування здійснення поставки товару;
- рахунок-фактура має інформативний характер і не є первинним документом, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції;
- відповідач не є платником ПДВ, а тому у позивача відсутній обов`язок щодо надання податкової накладної/розрахунку коригувань відповідачу. Крім того податкова накладна не належить до того типу документів, які підтверджують факт здійснення поставки товару;
- постачальником не було порушено умов договору стосовно здійснення поставки товару, оскільки така поставка була здійснена в межах ліміту, передбаченого п.5.2.1 договору;
- позивачем були надані належні докази наявності правовідносин між сторонами, а також заяви свідків, які підтверджують факт здійснення поставки товару відповідачу.
Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.09.2021р. призначив справу №922/334/21 до розгляду на 11.10.2021р.
У судовому засіданні 11.10.2021р., за участі представника позивача, Східний апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім В.В. про повторне призначення комплексної судово-почеркознавчої експертизи у справі №922/334/21 з викладених в ухвалі підстав.
Крім того у судовому засіданні 11.10.2021р. представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з мотивів, що були викладені у відзиві на неї. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Щодо повідомлення відповідача про час та місце судового засідання колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ухвали Східного апеляційного господарського суду від 19.08.2021р. про відкриття апеляційного провадження та від 06.09.2021р. про призначення справи до розгляду були направлені на адресу відповідача: вул.Гвардійців-Широнінців, буд.96/30, кв.13, м.Харків, 61183, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження фізичної особи-підприємця, та яка відповідає адресі, зазначеній скаржником у апеляційній скарзі. Поштові відправлення повернулися на адресу суду апеляційної інстанції з довідками відділення поштового зв`язку, в яких причиною повернення зазначено: "адресат відсутній за вказаною адресою". 
Про зміну адреси відповідач суд не повідомляв. До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку із позначками, зокрема, «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи вважаються належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.09.2021р. у справі №910/20604/20 та від 14.09.2021р. у справі №909/548/16.
З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції було вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім В.В. про час та місце судове засідання.
Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточних, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004р. та інші).
Зважаючи на те, що явка представника відповідача судом обов`язковою не визнавалась, враховуючи належне повідомлення останнього про час та місце судового засідання, неповідомлення відповідачем про наявність поважних причин неявки у судове засідання, судова колегія визнала за можливе розглянути справу №922/334/21 за наявними у ній матеріалами за відсутністю представника Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім В.В.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ст.269 ГПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст.ст.222,   223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 11.10.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 11.10.2021р., перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено господарським судом Харківської області та вбачається з наявних матеріалів справи, 21.06.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Бут-Гусаім В.В. (далі - покупець) укладено договір поставки ЛФМ №3/2106 на поставку алкідної лакофарбової продукції (далі - товар). 
Відповідно до умов п.1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупця алкідну лакофарбову продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар та оплатити його вартість. 
Постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар за видатковою накладною в асортименті, у строки та в кількості згідно заявки останнього, а також у момент передачі товару покупцю – документацію на цей товар, що оформлена у встановленому законодавством України порядку. Видаткова накладна є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 договору).   
Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що загальна сума договору становить суму всіх видаткових накладних, оформлених постачальником протягом строку дії даного договору.
Згідно з п.2.1 договору покупець надає постачальнику заявку, в якій зазначає асортимент, кількість, строки та місце поставки товару.
Пунктом 2.2 договору погоджено, що заявка покупцем надається електронною поштою, письмово чи факсом.
Підтвердженням постачальника про прийняття до виконання отриманої заявки є надання на оплату покупцю рахунку-фактури  (п.2.3 договору).
Відповідно до п.2.4 договору товар постачається партіями. Вартість, кількість та асортимент кожної окремої партії товару визначається в рахунках-фактурах/рахунках та видаткових накладних.
Згідно з п.2.5 договору постачальник повинен у будь-якому разі поставити товар покупцю не пізніше ніж через 15 (п`ятнадцять) робочих днів з дати отримання заявки постачальником,    якщо інший строк не визначений сторонами у заявці.
Умовами пункту 3.1    договору    передбачено, що місце та умови поставки товару визначаються сторонами у заявках.
Якість товару, що передається постачальником, відповідає технічним умовам виробника. Підтвердженням якості та безпеки використання товару є паспорт якості та висновок санітарно-епідеміологічної експертизи (п.3.2 договору).
Пунктом 3.3 договору передбачено, що покупець зобов`язується перевірити при прийманні товар за якістю та кількістю, підписати відповідну видаткову накладну, а також забезпечити належні умови для своєчасного та безпечного розвантаження товару в місці його приймання.
Згідно з пунктом 3.8 договору право власності та всі ризики на поставлений товар переходять до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної в місці поставки товару.
Відповідно до п.3.9 договору з дати підписання сторонами видаткових накладних на товар покупець самостійно та від власного імені здійснює розпорядження цим товаром, а також вчиняє інші дії, що випливають з права власності на такий товар.
Постачальник має право вимагати від покупця прийняття та оплати товару, який відповідає умовам, визначеним у договорі (п.4.2.1 договору).
У пункті 4.3.1 зазначено, що покупець зобов`язаний приймати товар та оплачувати його згідно з умовами, визначеними в договорі.
Вартість кожної партії товару, що постачається покупцю за цим договором, визначається видатковими накладними та вказується в рахунках-фактурах постачальника (п.5.1 договору).
Пунктом 5.2.1 договору сторони погодили, що, за умови, якщо сумарна вартість поставлених та неоплачених партій товару не перевищує 50.000,00грн., покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 30 календарних днів з дати поставки кожної такої партії товару. Повна або часткова попередня оплата товару допускається. Якщо останній день відстрочення платежу припадає на вихідний (неробочий день), погашення заборгованості повинно бути здійснено напередодні в останній робочий день. При здійсненні поставки наступної партії товару, у випадку, якщо сумарна вартість поставленого та неоплаченого товару, перевищить встановлений у даному пункті ліміт, покупець зобов`язаний погасити перевищення ліміту до дня поставки цієї партії.
Відповідно до п.6.3 договору за прострочення оплати поставленого і неоплаченого товару покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення прострочення, від несплаченої суми за кожний день порушення строків сплати, до моменту погашення ним боргу в повному обсязі.
Окрім сплати пені, передбаченої п.6.3 даного договору, у разі порушення в оплаті поставленого товару до покупця застосовуються штрафні санкції, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) (п.6.4 договору).
Пунктом 6.5 договору передбачено, що, якщо прострочення за поставлений, але не оплачений товар триває більше 20 днів з моменту, коли товар повинен бути оплачений, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику окрім штрафних санкцій, передбачених п.6.3 та п.6.4 договору, штраф у розмірі 15% від суми поставленого товару.
Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019р. (п.9.3 договору).
Умовами пункту 9.4 договору узгоджено, що, якщо за 10 календарних днів до закінчення дії даного договору жодна зі сторін не заявить намір про його розірвання, термін дії договору продовжується на кожен наступний календарний рік.
На виконання умов договору ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" на адресу Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім В.В. здійснено поставку товару на загальну суму 10.305,60грн. з ПДВ., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними: №1414027 від 09.01.2020р. на суму 3.690,00грн.; №1415301 від 15.01.2020р. на суму 4.032,00грн.; №1415616 від 15.01.2020р. на суму 2.241,60грн.; №1421798 від 28.01.2020р. на суму 342,00 грн., які підписані сторонами та не містять зауважень з боку покупця.
Позивач (постачальник), у зв`язку із невиконанням відповідачем (покупцем) зобов`язань за декількома договорами, укладеними між сторонами, звернувся до відповідача із претензією №15-12-2 від 15.12.2020р. на суму 76.543,00грн., у якій вимагав у 30-денний строк з моменту отримання цієї претензії перерахувати заборгованість з нарахованими штрафними санкціями, у тому числі основну заборгованість за договором поставки ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р. у розмірі 10.305,60грн. з нарахованими штрафними санкціями. Вказану претензію направлено позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, докази направлення долучені позивачем до матеріалів справи.
Відповіддю на претензію №1 від 11.01.2021р. відповідач повідомив позивача про те, що Фізична особа-підприємець Бут-Гусаім В.В. не укладала договорів постачання та не здійснювала закупівлю лакофарбової продукції у Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" за наведеними у претензії видатковими накладними.
Нездійснення відповідачем своєчасних розрахунків за поставлений позивачем товар у сумі 10.305,60грн. стало підставою для нарахування останнім пені у розмірі 1.429,49грн., 299,71грн. 3% річних, 515,57грн. інфляційних, 1.545,84грн. штрафу та для звернення до суду з розглядуваним позовом.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, зазначає наступне.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч.ч.1, 5 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Положеннями статей 627, 628 ЦК України унормовано, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У контексті приписів ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що двосторонній характер укладеного між сторонами договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та, водночас, набуває право вимагати від продавця її передачі.
З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами договір ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р., є чинним, у судовому порядку недійсним не визнавався, а тому є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що надані позивачем видаткові накладні №1414027 від 09.01.2020р. на суму 3.690,00грн., №1415301 від 15.01.2020р. на суму 4.032,00грн., №1415616 від 15.01.2020р. на суму 2.241,60грн., №1421798 від 28.01.2020р. на суму 342,00грн. Фізичною особою-підприємцем Бут-Гусаім В.В. не підписувались, право від імені відповідача ставити підписи на видаткових накладних нікому не надавалось. Однак, судова колегія дане твердження оцінює критично, з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).
Відповідно до вимог ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. 
Разом з тим скаржником не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у апеляційній скарзі, як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів з приводу підробки документів.
Відповідачем як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, хоча останній, як убачається з матеріалів справи, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи господарським судом Харківської області. Крім того, заявивши клопотання про проведення у даній справі комплексної судово-почеркознавчої експертизи, відповідач не з`явився у підготовче засідання суду першої інстанції для відібрання експериментальних зразків підпису та почерку, не надав до суду першої інстанції вільні та умовно-вільні зразки підписів та почерку, витребувані ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2021р.  
При цьому у контексті приписів ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Фізичною особою-підприємцем Бут-Гусаім В.В., разом з іншим, не обґрунтовано і не підтверджено належними доказами наявність обставин, які унеможливили надання суду вільних зразків підпису, вільних зразків почерку, умовно-вільних зразків підпису та почерку, а також наявність обставин, які унеможливили забезпечення явки в підготовче засідання місцевого господарського суду для відібрання зазначених вище зразків підпису та почерку. 
За таких обставин решта аргументів відповідача (апелянта), які стосуються  не підписання спірних видаткових накладних, Східний апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у розглядуваній справі та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність факту поставки позивачем товару відповідачу за спірними видатковими накладними.
Щодо тверджень скаржника про те, що позивачем не було надано суду зразків заявок із зазначенням асортименту, кількості, строків та місця поставки товару, судова колегія зауважує наступне. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
За змістом п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у п.2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).
Порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2019р. у справі №915/905/16).
Як вірно зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, наявність/відсутність заявки, з огляду на умови договору та положення чинного законодавства щодо первинних документів, не є підставою для підтвердження/спростування факту поставки товару. 
На переконання апелянта, позивачем до суду першої інстанції не було надано рахунки-фактури, які є підтвердженням прийняття до виконання заявки відповідача, та зразки податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних. Разом з тим, рахунки-фактури та податкові накладні не є первинними документами. Рахунки-фактури не фіксують факт здійснення господарської операції, а податкові декларації підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції підприємства (сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції). Крім того, усупереч твердженням відповідача, позивачем долучено до матеріалів справи дублікати рахунків на оплату. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання згідно зі ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як зазначалося вище за текстом постанови, пунктом 5.2.1 договору сторони погодили, що за умови, якщо сумарна вартість поставлених та неоплачених партій товару не перевищує 50.000,00грн., покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 30 календарних днів з дати поставки кожної такої партії товару. Повна або часткова попередня оплата товару допускається. Якщо останній день відстрочення платежу припадає на вихідний (неробочий день), погашення заборгованості повинно бути здійснено напередодні в останній робочий день. При здійсненні поставки наступної партії товару, у випадку, якщо сумарна вартість поставленого та неоплаченого товару, перевищить встановлений у даному пункті ліміт, покупець зобов`язаний погасити перевищення ліміту до дня поставки цієї партії.
З огляду на доведеність матеріалами справи факту поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" на адресу Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім В.В. товару на загальну суму 10.305,60грн. за видатковими накладними №1414027 від 09.01.2020р., №1415301 від 15.01.2020р., №1415616 від 15.01.2020р. та №1421798 від 28.01.2020р., відсутність у матеріалах справи доказів погашення відповідачем спірної заборгованості, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений за договором ЛФМ №3/2106 від 21.06.2019р. товар у сумі 10.305,60грн.
Позивачем крім основного боргу нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 1.429,49грн. пені та 1.545,84грн. штрафу.
Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За приписами ч.ч.1-3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п.6.3 договору за прострочення оплати поставленого і неоплаченого товару покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення прострочення, від несплаченої суми за кожний день порушення строків оплати, до моменту погашення ним боргу в повному обсязі.
Згідно з п.6.5 договору, якщо прострочення за поставлений, але не оплачений товар триває більше 20 днів з моменту, коли товар повинен бути оплачений, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику окрім штрафних санкцій, передбачених пунктами 6.3 та 6.4 договору, штраф у розмірі 15% від суми поставленого товару.
Пунктом 6.6 договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій у разі прострочення виконання зобов`язань покупцем не припиняється через 6 місяців із того дня, коли зобов`язання мало бути виконане, та штрафні санкції нараховуються до повного виконання покупцем своїх зобов`язань.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, господарський суд Харківської області дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача  пені у сумі 1.429,49грн. та штрафу в розмірі 1.545,84грн. Правильність здійсненого розрахунку апелянтом не оскаржується.  
Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім Віри Вікторівни 3% річних у розмірі 299,71грн. та інфляційних у розмірі 515,57грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п.6.4 договору, окрім оплати пені, передбаченої пунктом 6.3 даного договору, у разі порушення в оплаті поставленого товару до покупця застосовуються штрафні санкції, передбачені ст.625 ЦК України.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що, здійснивши перевірку правильності наданого позивачем розрахунку, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позовні вимоги в частині стягнення 299,71грн. 3% річних від суми заборгованості та 515,57грн. інфляційних є обґрунтованими і, як наслідок, підлягають задоволенню. Правильність здійсненого розрахунку апелянтом не оскаржується.  
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім Віри Вікторівни задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. (повний текст складено та підписано 12.07.2021р.) у справі №922/334/21 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бут-Гусаім Віри Вікторівни, м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. (повний текст складено та підписано 12.07.2021р.) у справі №922/334/21 – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2021р. (повний текст складено та підписано 12.07.2021р.) у справі №922/334/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.10.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено  та підписано  18.10.2021р.

Головуючий суддя                                                                                        І.В. Зубченко

Суддя                                                                                                               О.О. Радіонова  

Суддя                                                                                                               Л.Ф. Чернота