Справа № 454/336/20                                Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/1904/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шандри М.М.
суддів – Левика Я.А., Савуляка Р.В.,
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ФОП « ОСОБА_3 » про стягнення нанесеної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 35200 гривень шкоди, завданої не допуском інспектора архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в орендоване відповідачем приміщення. 
Позов мотивувала тим, що вона є власником нежитлового приміщення в буд. АДРЕСА_1 , яке вона позичила ФОП « ОСОБА_3 », який, в свою чергу, уклав договір оренди від 01.01.2016 з ФОП « ОСОБА_2 ». 
Рішенням Господарського суду від 01.02.2017 договір оренди від 01.01.2016 було розірвано, ФОП « ОСОБА_2 » зобов`язано сплатити ФОП « ОСОБА_3 » борг в 73950 грн. Вказувала, що до 15.02.2017 приміщенням користувався ФОП « ОСОБА_2 ». 15.02.2017 приміщення було відкрито, що підтверджується актом від 15.02.2017, копію з якого додала позивач. Зазначала, що ні власник ОСОБА_1 , ні позичальник – ФОП « ОСОБА_3 » доступу до цього приміщення до 15.02.2017 не мали. Однак, 15.03.2016 департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області видав постанову № 9/26 П3/1013 -6/7961-16 про стягнення з ФОП « ОСОБА_1 » 16000 гривень штрафу за не допуск інспектора в приміщення. 25.01.2017 департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області видав постанову про стягнення з ФОП « ОСОБА_1 » 16000 гривень штрафу за не допуск інспектора в приміщення орендоване ФОП « ОСОБА_2 », при цьому був присутній позичальник ОСОБА_3 . У виконання цих постанов Жовківським райвідділом ДВС відкрито виконавчі провадження № 55393885 та № 55378738, на виконання яких позивач сплатила штрафи в сумі 16000 грн та 16000 грн, що в сумі становить 32 000 гривень та виконавчі збори 1600 грн та 1600 грн відповідно, що в сумі становить 3200 гривень, що підтверджується квитанціями. 
Мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконав вимоги від 07.09.2016 та не звільнив приміщення і саме відповідач не виконав вимоги інспектора від 18.12.2016 та 25.01.2017 та не допустив його в орендоване приміщення. Як наслідок позивач понесла затрати в сумі 35200 гривень ( штрафи та виконавчий збір). У зв`язку з наведеним, позивач в порядку ст. ст. 1166, 1167, 1191, 1192 ЦК 1191 ЦКУ просила позов задовольнити та стягнути понесені нею затрати з ОСОБА_2 . 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ФОП « ОСОБА_3 » про стягнення нанесеної шкоди - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 10000 гривень понесених витрат на правову допомогу.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 . Зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги за своїм змістом є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві: ні позивачка, як власник приміщення, ні ФОП ОСОБА_3 не вчиняли жодних умисних дій щодо не допуску інспектора ДАБІ у нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , а об`єктивно не могли цього зробити, так як приміщення було в оренді у відповідача ФОП ОСОБА_2 і ключі від приміщення знаходилися саме в нього і саме через дії відповідача інспектор не потрапив у приміщення. Вважає, що суд не врахував подані нею докази на підтвердження вказаних обставин, а також проігнорував та не допитав свідка ФОП ОСОБА_4 , що унеможливило встановлення дійсних фактичних обставин справи.
Також апелянт не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з неї у користь відповідача витрат на правову допомогу, оскільки матеріали справи не містять доказів на їх підтвердження.
Просить рішення суду скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 59,7 кв.м.
Відповідно до договору позики від 05.04.2015, ФОП ОСОБА_1 надала в безстрокову безоплатну позику ФОП ОСОБА_3 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору оренди від 01.01.2016, ФОП ОСОБА_3 передав в оренду ФОП ОСОБА_2 частину нежитлового приміщення 36 м.кв, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
З акту приймання–передачі до договору оренди від 01.01.2016 встановлено, що ФОП ОСОБА_3 передав в оренду, а ФОП ОСОБА_2 прийняв частину нежитлового приміщення 36 м.кв. розташованого за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимоги від 07.09.2016 вбачається, що ФОП ОСОБА_3 просив ФОП ОСОБА_2 звільнити орендовану частину нежитлового приміщення 36 м.кв, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та оплатити борги.
Рішенням господарського суду Львівської області від 01.02.2017 договір оренди від 01.01.2016, укладений між ФОП ОСОБА_3 про передачу в оренду ФОП ОСОБА_2 частини нежитлового приміщення 36 м.кв, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , розірвано та стягнуто орендну плату.

06 грудня 2016 року головними інспекторами Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Павловим Ю.О. та Якимець Г.В. із залученням ДОП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Пукас В.В. та заступника начальника управління архітектури та містобудування Червоноградської міської ради – Тимощук Ю.Б. у присутності уповноваженої особи ФО-П ОСОБА_1 – ОСОБА_3 складено акт № 9/16/50-ю про те, що уповноважена особа ФО-П ОСОБА_1 – ОСОБА_3 не допустив посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт будівництва «Реконструкція кафе з відпочинковим майданчиком на АДРЕСА_1 » для проведення позапланової перевірки, чим порушив положення п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.п. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 №553.
Відповідно до постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 28.12.2016 вбачається, що видано постанову про стягнення з ФОП « ОСОБА_1 » 16000 гривень штрафу за не допуск інспектора в приміщення. ОСОБА_3 , який діяв як представник позивача на підставі наданого йому доручення, не допускав інспектора до будівлі, чим порушено положення п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.п. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.
Відповідно до постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 25.01.2017 вбачається, що видано постанову про стягнення з ФОП « ОСОБА_1 » 16000 гривень штрафу за не допуск інспектора в приміщення. ОСОБА_3 , який діяв як представник позивача на підставі наданого йому доручення, не допускав інспектора до будівлі, чим порушено положення п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.п. 1 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.
Не погодившись із накладеними штрафами ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування постанов ДАБІ. Постановою ЛОАС від 26.07.2017 у справі №813/187/17, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 та постановою ВС від 26.09.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
При цьому, адміністративний суд зазначив, що припис від 06.12.2016, яким зобов`язано уповноважену особу ФО-П ОСОБА_1 – ОСОБА_3 допустити протягом 10-ти днів з моменту отримання зазначеного припису посадових осіб Департаменту до проведення позапланової перевірки на об`єкт будівництва, було надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так як такий відмовився від підпису та отримання.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що шкода завдана позивачеві полягає в порушенні містобудівного законодавства та не підлягає стягненню з відповідача. Відповідальність у вигляді штрафу за недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва несуть суб`єкти містобудування. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.
Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Як роз`яснено у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі  N 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, стороні необхідно документально довести, що нею понесено витрати на правову допомогу.
Установлено, що відповідач просив стягнутим із позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн (а.с. 148), на підтвердження яких попередньо подав витяг з договору №040802/20 від 08.04.20 про правову допомогу укладений з адвокатом Пащуком А.І. (а.с. 62) та попередній (орієнтований розрахунок) судових витрат послуг адвоката (а.с. 34).
Враховуючи, що відповідачем, в порушення вищенаведених вимог процесуального закону, не подано детального опису наданих послуг адвоката, а також документальних підтверджень, що відповідач оплатив зазначені в договорі про правову допомогу послуги, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивачки. 
Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
В іншій частині рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 16.11.2021.

Головуючий

Судді