П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8566/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
13 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови від 19.06.2018 №18572/03 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та нарахувати, виплатити пенсію з 19 серпня 2018 року зі зменшенням пенсійного віку на 8 років у відповідності до п.1 ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.06.2018 №18572/03 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є триваючим правопорушенням і на нього не поширюються строки позовної давності, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Також, апелянт посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.03.2018 по справі №806/1952/18, яка не була врахована судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, згідно якої позов з вимогами щодо порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, пов`язаний з виплатами сум за минулий час,  може бути подано без обмежень будь-яким строком.
11.11.2021 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч. 1 ст. 294 КАС України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи викладені положення чинного законодавства, а також те, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм    матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду -  без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, 10.07.2021 позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив зобов`язати ГУПФ України в Хмельницькій області призначити, нарахувати та  виплатити ОСОБА_1 з 19.08.2016 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 8 років.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви, зокрема, сформулювати прохальну частину позовної заяви з урахуванням вимог п.4 ч. 2 ст. 245 КАС України. Крім того, суд встановив, що позивачем пропущена строк звернення до суду, у зв`язку з чим запропоновано ОСОБА_1 подати заяву про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами в обґрунтування поважності причин строку.
28.07.2021 на виконання вимог ухвали позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій позивач зазначає, що ним не пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України. Так, позивач посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №806/1952/18, а саме, що у разу порудення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум за минулий час, в тому числі будь-яких її складових, може бути подано без обмежень будь-яким строком.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.07.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала відсутність достатніх аргументів, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що наведені в заяві про поновлення строку звернення до суду з даним позовом підстави щодо поважності причин пропуску такого строку, не є поважними для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до частин першої-третьої  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, у позовній заяві позивач зазначив що ним не пропущено строк звернення до суду в обґрунтування чого посилався на  висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 806/1952/18.
Апеляційний суд зазначає, що на противагу вказаній     позивачем практиці, згідно правових висновків викладених у постанові Верховного Суду     від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених  її прав, свобод та інтересів.            
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі     № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.            
До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі    № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема  статі 87 Закону № 1788-ХІ  та  статті 46 Закону № 1058-ІV  (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вказала, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
У постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18)  щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним     законом     строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі     № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого      статтею 122 КАС України     у спорах цієї категорії:
1) для  визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений     законом     строк звернення до суду. В той же час,  триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює  момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання  інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Отже, вищевказані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних  Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі         №510/1286/16-а, підлягають обов`язковому врахуванню.
Суд зазначає, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії  №18572/3 датований 19.06.2018.
Разом з тим, з позовом позивач звернувся до суду лише в липні 2021 року. При цьому, поважних причин, окрім посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.03.2019 у справі №806/1952/18, позивачем не наведено, а відповідних доказів на обґрунтування поважності причин пропуску строку до матеріалів справи не надано.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2019 у справі №806/1952/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки дані справи не є подібними, з врахуванням того, що предмет спору у справі №806/1952/18 стосувався вже нарахованої, однак не виплаченої пенсії з вини пенсійного органу. В даній справі мова йде про ще ненараховану пенсію, оскільки пенсія позивачу ще не презначена.
Відповідно до ч.1  ст.121 КАС України  суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, для поновлення пропущеного строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати позовну заяву.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску вказаного строку.
У постанові від 19.01.2021 у справі №300/1411/19 Верховний Суд зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Також, Верховний Суд в постанові від 24.02.2021 у справі №540/2097/18 виклав правову позицію, згідно якої, юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного суду у постанові від 31.03.2021 у справа №240/12017/19 зауважила, що триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Отже, враховуючи встановлені обставини у справі, а також висновки, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності поважних причин пропуску строку на звернення до суду із вказаним позовом.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 123 КАС України  у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржувану ухвалу при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.