ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1192/21                                                                       Суддя першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2021 року                                                                                       м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          за участю: 
          представників відповідачів: - Гаврилюк О.М., 
                    - Кудіної Т.А., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), керівника Київської міської прокуратури Кіпер Олега Олександровича, Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, 
В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), керівника Київської міської прокуратури Кіпер Олега Олександровича, Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: 
- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації 17.12.2020 року ОСОБА_1 та зобов`язати П`яту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) або іншу визначену Генеральним прокурором кадрову комісію відповідно до вимог Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221 оформити рішення про успішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатом співбесіди проведеної 17.12.2020 року з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності;
- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати наказу керівника Київської міської прокуратури від 04.03.2021 року №368к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва з 12.03.2021 р.;
- поновити ОСОБА_1 у Шевченківській окружній прокуратурі міста Києва на посаді, що є рівнозначною посаді першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва з 15.03.2021 року;
- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.03.2021 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачі - Київська міська прокуратура та Офіс Генерального прокурора звернулись з апеляційними скаргами, в яких просили суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
15 та 16 листопада 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 46743, від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційних скарг, вважає рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим.
16 листопада 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 46877, від позивача також надійшла заява про відкладення розгляду справи, відповідно до змісту якого представник позивача не може бути присутнім у судовому засіданні у заявку із хворобою до отримання результату ПЛР-тесту.
Представники відповідачів просили відмовити у задоволенні даного клопотання, вважали за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без участі представника позивача.
Порадившись на місці, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, з огляду на приписи ч.2 ст.. 313 КАС України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 
у рішенні П`ятої кадрової комісії № 15 відсутні посилання на докази, на підставі яких встановлено певні обставини, оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; посилання на норми права, якими керувалася Комісія, остання обмежилася лише стислим (загальним, невиразним) посиланням на наявність окремих начебто «обґрунтованих сумнівів» щодо відповідності позивача вимогам доброчесності, що жодним чином не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила Комісія під час ухвалення такого рішення, в той час як наявними доказами у справі спростовуються висновки, що були покладені в основу спірного рішення, у зв`язку з чим рішення кадрової комісії, наказ про звільнення підлягають скасуванню, позивач поновленню у Шевченківській окружній прокуратурі міста Києва на посаді, що є рівнозначною посаді першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва з 15.03.2021 року та, як належний захист порушеного права підлягає стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову, проте зазначає, що судом невірно обрано спосіб захисту права позивача (в частині органу та посаді на якій позивач підлягає поновленню), з урахуванням чого рішення суду підлягає зміні, з огляду на наступне. 
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, наказом Київської міської прокуратури від 04.03.2021 року №368к у зв`язку з початком роботи окружних прокуратур, на підставі п.п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва та органів прокуратури, у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12.03.2021 року.
Підставою для прийняття оскаржуваного наказу було рішення п`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №15 від 17.12.2020 р., наказ Генерального прокурора №2ш від 17.02.2021 року. 
Вважаючи винесений рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, наказ про звільнення та фактичне звільнення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, з урахуванням положень ч.1 ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»  (далі також - Закон № 1697-VII) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена  статтею 16 Закону України «Про прокуратуру», є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з частиною третьою  статті 16 цього Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX (далі - Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Прийняття вказаного Закону спрямовано на запровадження першочергових і тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.
Зокрема, в тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2010 року № 1697.
За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.
Згідно із п. 11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Пунктом 14 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
На виконання вимог  Закону № 113-IX, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Згідно пунктів 2, 4 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.
Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні  закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання ( п. 6 Порядку № 221).
У відповідності до пункту 11 Порядку №221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.
Згідно п. 7 Порядку №221, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
Згідно із пунктом 8 Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Згідно із п. 2 розділу IV Порядку № 221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.
Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання (п. 8 розділу IV Порядку № 221).
Пунктом 9 розділу І Порядку № 221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Згідно з пунктом 10 розділу І Порядку № 221 заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.
Відповідно до пункту 11 розділу Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
На виконання вимог пунктів 9 та 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX позивачем подана заява за встановленою формою Генеральному прокурору про переведення його на відповідну та про намір пройти атестацію, що сторонами, власне не заперечується.
На переконання колегії суддів, зміст вказаної заяви свідчить про те, що позивач надав згоду на проходження атестації, погодився з умовами та процедурами її проведення, що передбачені Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим Генеральним прокурором, а також усвідомлював наслідки неуспішного проходження ним атестації, в тому числі у вигляді звільнення з посади прокурора.
Так, подавши заяву про переведення та про намір пройти атестацію, позивач тим самим підтвердив, що він ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації, погодився на їх застосування та, маючи відповідну фахову освіту і досвід професійної діяльності, розумів правові наслідки не проходження атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-IX.
Позивач добровільно погодився на проходження атестації щодо нього та усвідомлював наслідки її не проходження, а тому не є обґрунтованими твердження позивача щодо незаконності процедури атестації та неправомочності кадрової комісії, яка її проводила.
Аналогічний висновком міститься в постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 120/3458/20-а.
Пунктами 8-11 розділу IV Порядку № 221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).
Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.
Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).
Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
Співбесіда прокурора складається з таких етапів:
1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;
2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;
Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Відповідно до копій матеріалів атестації ОСОБА_1 , на засіданні П`ятої кадрової комісії було прийнято рішення №15 про неуспішне проходження прокурором ( ОСОБА_1 ) атестації.
Із змісту оскаржуваного рішення встановлено, що Комісією з`ясовано обставини, які свідчать про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, зокрема: в ході співбесіди встановлено, що відносно ОСОБА_1 08.01.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення згідно cт. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач пояснив, що дійсно в цей день орієнтовно о 06:40 його зупинили працівники патрульної поліції з підстав не ввімкнення покажчику повороту при здійсненні маневру, після чого за наслідками огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» в крові водія виявлено 1,28 % проміле алкоголю. 
Крім того, у ході співбесіди також встановлено, що прокурор 03.12.2014 року набув у власність транспортний засіб Land Rover Discovery 2007 року випуску вартістю 215 730 гривень, водночас вартість даного транспортного засобу, навіть з урахуванням курсової різниці на дату купівлі є суттєво заниженою (зокрема шляхом моніторингу відкритих джерел встановлено, що ринкова вартість аналогічного транспортного засобу (з урахуванням марки, моделі, року випуску) станом на день прийняття цього рішення складає орієнтовно 15 000 доларів США), дані обставини дають підстави стверджувати про невідповідність прокурора вимогам доброчесності.
Ще однією підставою для прийняття спірного рішення стало те, що за наслідками отримання скарги на прокурора встановлено, що він заборонив підлеглим процесуальним керівникам погоджувати клопотання слідчого, повідомлення про підозри та обвинувальні акти без попереднього погодження особисто з ним, що затягує процес погодження невідкладних рішень на тривалий термін; позивач поклав обов`язок щодо підготовки постанов щодо групи прокурорів на слідчих, які звертаються за погодженнями з окремими клопотаннями; при наявності ухвал на проведення обшуку ОСОБА_1 забороняє слідчим здійснювати їх фактичне виконання, доки дане питання не буде узгоджено з прокуратурою міста. Як зазначено у скарзі на прокурора, з якої дані обставини стали відомі комісії «це свідчить про його некомпетентність та нерішучість, що блокує роботу слідства та прокуратури», «керівники ж слідчих відділень поліції можуть також днями не потрапити до нього, що створює величезні загрози пропущення важливих строків». На переконання комісії, дані обставини свідчать про професійну некомпетентність прокурора, а також неможливість належної організації ним роботи прокуратури; також у скарзі на прокурора, що надійшла до комісії зазначено, що в кінці 2017 року в ході досудового розслідування затримано трьох осіб за незаконне вимагання і позбавлення волі людини, втім, незважаючи на те, що потерпілий впізнав злочинців та зібрано неспростовні докази їх винуватості, прокурор ОСОБА_1 до вечора затягував із врученням підозри та в подальшому її так і не погодив, надалі з`ясувалося, що один із затриманих - син працівника органів прокуратури, через декілька днів потерпілий змінив свої покази. Дані обставини дають підстави стверджувати про невідповідність прокурора вимогам доброчесності та професійної етики».
З приводу вищевказаних обставин, що стали підставою для прийняття П`ятою Кадровою комісією спірного рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 36 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
Згідно з частиною другою статті 45 Закону №1697 рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
Відповідно до статті 307 Кримінального процесуального кодексу України рішення за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування приймає слідчий суддя.
У свою чергу, згідно з частиною першою статті 73 Закону № 1697 в редакції до 19.09.2019 року, питання щодо дисциплінарної відповідальності вирішується Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.
У матеріалах справи відсутні належні докази порушення позивачем, як прокурором у зазначеному Комісією досудовому розслідуванні 2017 року, порядку погодження чи вручення підозри, суду не надано доказів заміни прокурора Кучера В.О. іншим в цьому досудовому розслідуванні, як і не надано доказів існування дисциплінарного провадження відносно прокурора ОСОБА_1 та рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з вказаних Комісією підстав.
Відповідно до листа Ради прокурорів України від 22.03.2021 року за Вих.№ 05/1/3-2Вих-21 з 27.04.2017 року (дати початку роботи) по 15.03.2021 року до Ради прокурорів України повідомлення, скарги чи заяви відносно першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва ОСОБА_1 не надходили.
Крім того, відповідно до листа Шевченківського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 05.03.2021 року № 218-13/125/56-2021, згідно даних секретаріату Шевченківського УП ГУНП у м. Києві скарги слідчих та керівників слідчих підрозділів (відділень) про те, що перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 10 міста Києва Кучера Вадима Олеговича будь - яким шляхом блокує роботу слідчих не реєструвались, кримінальні провадження № 12017100100014129 та № 12017100100014204 перебувають у провадженні слідчих Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, остаточне рішення по ним не прийняті.
Щодо твердження Комісії про те, що відносно ОСОБА_1 08.01.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення згідно cт. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, колегією суддів встановлено, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 29.01.2018 року у справі №757/3328/18-п було встановлено, що «згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 116178, 08.01.2018 року в м. Києві по вул. Хрещатик, 15 водій ОСОБА_1 керував автомобілем, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер ARJL-0267 в присутності двох свідків, за результатами якого в крові водія виявлено 1,28% проміле алкоголю, чим порушив вимоги п. 2.9-А Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. У судовому засіданні водій ОСОБА_1 з фактичними обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, не погодився та пояснив, що не був згодний з результатами приладу Драгер та просив поліцейських проїхати до лікарні Соціотерапія для проходження огляду у лікаря-нарколога, на що працівниками патрульної поліції було відмовлено, зазначив, що показання Драгера були помилковими, проте направлення для проходження медичного огляду йому не надали. У судове засідання з`явився свідок та з приводу обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення пояснив, що був присутній при проходженні огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер , проте одразу після проходження огляду працівники поліції його відпустили та він поїхав, не був свідком подальших подій та не знає, чи погодився ОСОБА_1 з результатами Драгера». 
За результатами розгляду матеріалів, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене, рішення Кадрової комісії №5 від 17.12.2020 року №15 Про неуспішне проходження прокурором атестації в даній частині невідповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності не підтверджується матеріалами справи.
Щодо твердження Комісії про порушення позивачем вимог професійної етики та доброчесності, що виражається у тому, що прокурор набув у власність транспортний засіб за заниженою вартістю, варто зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про запобігання корупції» (далі - Закон №1700-VII) Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
За приписами пункту 8 частини першої статті11 Закону №1700-VII до повноважень НАЗК належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої та другої статті 50 Закону №1700-VII НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
Отже, повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і можуть бути реалізовані в порядку, визначеному Законом №1700-VII.
Вказане узгоджується з висновками щодо застосування норм прав Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02 жовтня 2018 року в справі № 800/433/17 (П/9901/112/18), де суд констатував, що «на підставі рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 серпня 2016 року №1 «Про початок діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції» розпочало свою діяльність Національне агентство з питань запобігання корупції, до повноважень якого згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1700-VII належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику та має повноваження зі здійснення в порядку, визначеному Законом №1700-VII, контролю та перевірки (повної) декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя зазначених осіб, а у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у ній недостовірних відомостей - письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції».
Таким чином, здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зазначені висновки Кадрової комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики в частині набуття транспортного засобу за заниженою ціною є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, матеріали справи не містять висновків Національного агентства  з питань запобігання корупції щодо наявності в діях позивача ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, як і не надано доказів звернення відповідачів безпосередньо до Національного агентства з метою підтвердження або спростування сумнівів кадрової комісії.
Варто також наголосити, що автомобіль Land Rover Discovery д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний позивачем ще 03.12.2014 року, в той час як відносно ОСОБА_1 проводилась таємна перевірка доброчесності, за результатами якої будь-яких порушень виявлено не було, що підтверджується копіями довідок від 10.02.2017 року №25/2-9291ра-17, від 18.08.2017  року №25/2-8120ра-17, від 13.08.2018 року №25/2-9723ра-18.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскаржуване рішення кадрової комісії стосовно ОСОБА_1 не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, достовірність даних, які були взяті кадровою комісією до уваги, а зміст оскаржуваного рішення фактично є констатацією сумніву у доброчесності прокурора, без наведеного обґрунтування такого висновку.
З урахуванням викладеного, вірним є висновок суду стосовно необхідності визнання протиправним та скасування рішення П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 від 17.12.2020 року №15. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було невірно обрано спосіб захисту прав, які були порушені внаслідок незаконного звільнення позивача, з огляду на наступне.
Закон України «Про прокуратуру» не визначає правових наслідків незаконного звільнення прокурора з посади. У зв`язку з цим при виборі способу поновлення прав позивача колегія суддів керується Кодексом законів про працю України.
Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Зазначена норма права вказує на те, що суд, встановивши факт звільнення без законної на те підстави, зобов`язаний поновити працівника на раніше займаній посаді. 
Відповідно до ст. 2401 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 493 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».
Кодекс законів про працю України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та у ст.   2401 КЗпП України. Відтак суд, встановивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що вкладена в постановах від 11 лютого 2021 року у справі № 640/21065/18, від 27 квітня 2021 року у справі № 826/8332/17, від 31 травня 2021 року у справі № 0840/3202/18. 
Відповідно до відкритих даних на сайті Міністерства юстиції України, Київська міська прокуратура не була ліквідована (відсутній запис щодо державної реєстрації припинення юридичної особи), у зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним застосувати ч. 1 ст. 235 КЗпП України та поновити позивача на раніше займаній посаді першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва. 
Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.          Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційні скарги Київської міської прокуратури та Офісу Генерального прокурора не містять заперечень в частині розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для перегляду рішення в цій частині.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, проте невірно визначено спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим резолютивна частина судового рішення підлягає зміні. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційні скарги Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2021 року - змінити. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2021 року - змінити.
Викласти абзаци четвертий та вісім резолютивної частини рішення наступним чином: 
«Поновити ОСОБА_1 у Київській місцевій прокуратурі №10 міста Києва на посаді першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва з 15.03.2021 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 у Київській місцевій прокуратурі №10 міста Києва на посаді першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва з 15.03.2021 року».
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко  

                                                                                                    Я.М.Собків         

Постанова складена в повному обсязі 16 листопада 2021 року.