ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3349/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу в м. Дніпрі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року (головуючий суддя у 1 інстанції Юрков С.Л.) за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,- 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-72401-52/61 У від 10.11.2020.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-72401-52/61У від 10.11.2020 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не відноситься до кола осіб, який є суб`єктом сплати єдиного внеску як особа, що провадять незалежну професійну діяльність. Зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Крім того вказує, що в судовому порядку оскаржується рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №86527/10/04-36-04-12 від 08.09.2020 про відмову у списанні несплачених сум єдиного соціального внеску, недоїмки, штрафів та пені.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач засобами поштового зв`язку отримав спірну вимогу, проте це не відповідає дійсності, що підтверджується відсутністю підпису скаржника на поштовому повідомленні. Також суд першої інстанції не врахував вимоги Закону України   «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»   до   Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого підлягають списанню недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4   цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Так, позивач 20.08.2020 року подав до відповідача заяву про зняття його з обліку платника єдиного внеску та списанню всіх нарахованих та несплачених сум ЄСВ (недоїмки), штрафів та пені. Також позивачем 23.04.2021 року до контролюючого органу було подано звіт з ЄСВ за 2020 рік. Крім того, позивач зазначив, що суд першої інстанції в спірному рішенні безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду в постанові від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19 та від 05.03.2020 року у справі №824/509/19-а, оскільки рішення у цих справах не стосуються предмету розгляду справи, що розглядається.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Вказує, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. 
Представником позивача подана відповідь на відзив відповідача, в якій представник позивача з урахуванням доводів апеляційної скарги, просить скасувати рішення суду першої інстанції, позов задовольнити.   
Відповідачем подано клопотання щодо заміни відповідача у справі - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015) на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ  (код ЄДРПОУ 44118658)  у даній справі. 
Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ  (код ЄДРПОУ 44118658).
Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
З матеріалів справи слідує,   що ОСОБА_1 має дійсне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4015, яке видане на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20.11.2018 року № 104.
Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України позивач внесений до вказаного реєстру як адвокат, який здійснює адвокатську діяльність у формі: індивідуальна адвокатська діяльність.
Відомостей щодо зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4015 в матеріалах справи відсутні.
ОСОБА_1 перебував на обліку в ДПІ Амур-Нижньодніпровського района Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з 29 серпня 2019 року по 21 серпня 2020 року як фізична особа, яка проводить незалежну професійну діяльність.
Оскільки за даними інтегрованої картки в ITC «Податковий блок» по коду класифікації доходів бюджету 71040000 ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 5285,56 грн., а саме: 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 20.01.2020 (частково сплачено та залишок несплаченої суми складає - 90,26 грн.); 1 квартал 2020 року (січень - лютий) складає 2078,12 грн.; 2 квартал 2020 року (червень) у сумі 1039,06 грн., граничний строк сплати до 20.07.2020 року, 3 квартал 2020 (липень-серпень) року у сумі 2078,12 грн., граничний строк сплати до 19.10.2020 року, Головним управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області 10.11.2020 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-72401-52/61 на суму 5285,56 грн., у тому числі: недоїмка 5285,56 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно п.14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI.
Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до ч.3 ст.4 вказаного Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Платниками єдиного внеску, згідно пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
При цьому, п.5 ч.1 ст.4 вказаного Закону до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу 1 п.1 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
При цьому, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. 
При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Верховним Судом в постанові від 05.12.2019 року по справі №260/358/19 (адміністративне провадження №К/9901/22965/19) сформулювано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Як вже зазначалося раніше та не спростовується сторонами, позивач є адвокатом та є платником єдиного внеску, за даними інтегрованої картки в ITC «Податковий блок» у позивача обліковується недоїмка з єдиного внеску у розмірі 5285,56 грн.
Стосовно доводів позивача про те, що останній не отримував спірну вимогу засобами поштового зв`язку, оскільки на поштовому повідомлені відсутній підпис позивача, слід зазначити наступне. 
Відповідно до порядку, визначеного пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування  з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходження, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
В постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Також Верховний Суд у вищезазначеній постанові звертає увагу на тому, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкової вимоги.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі №140/30/20 податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги податкове законодавство не містить.
З огляду на вищенаведене, відповідачем було виконано вимоги статті 42 Податкового кодексу України в частині направлення позивачу засобами поштового зв`язку вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-72401-52/61 У від 10.11.2020 року.
Стосовно посилань заявника на приписи Закону України №592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", слід зазначити наступне.
13 травня 2020 року Верховною радою України прийнято   Закон України №592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон №592-ІХ).
Відповідно до Прикінцевих положень   Закону №592-ІХ   цей   Закон   набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I   цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Днем опублікування   Закону №592-ІХ   є 02 червня 2020 року, а тому з 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5   розділу І Закону №592-ІХ, відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-15.
Відповідно до пункту 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим   Законом, несплачені станом на день набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4   цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників":
а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4   цього Закону   (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої   статті 6 цього Закону   за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;
б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4   цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої   статті 6 цього Закону   за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
Після отримання у встановленому   законом   порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:
1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників";
2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої   статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього   Закону   не підлягають поверненню".
Враховуючи зазначені норми законодавства,   пунктів 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-V, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що такий визначає коло осіб, на яких поширює свою дію вказана норма, порядок та умови подання відповідної заяви про списання про списання недоїмки за період з 01.01.2017, алгоритм дій податкового органу при розгляді такої заяви, вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні такої заяви, а також наслідки прийняття рішення про списання податкового боргу.
Як слідує з матеріалів справи, 20 серпня 2020 року позивачем      до АНД ДПІ Лівобережного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області подано заяву про зняття його з обліку платника єдиного внеску та списанню всіх нарахованих та несплачених сум ЄСВ (недоїмки), штрафів і пені.
Також 20 серпня 2020 року до АНД ДПІ Лівобережного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області позивачем було подано заяви форми № 7-ЄСВ та форми 8-ОПП.
Разом з тим, рішенням ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 86527/10/04-36-04-12 від 08.09.2020 року відмовлено позивачу у списанні несплачених сум ЄСВ, недоїмки, штрафів та пені, оскільки не було подано звіт з єдиного внеску за 2020 рік і таким чином не було дотримано умови передбачені пунктом 9-15   Закону України № 592-ІХ від 13.05.2020 року. 
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку, проте рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року у справі №160/12109/20, яке набрало законної сили 11.02.2021 року, у задоволені позову відмовлено. 
У вказаному рішенні суд, зокрема, зазначив, що факт неподання звітності є обґрунтовано підставою для відмови у списанні нарахованих сум ЄСВ, штрафів та пені. При цьому, позивач не позбавлений права подати відповідну звітність за 2020 рік та реалізувати право на списання нарахованого ЄСВ в порядку та у спосіб передбачені законом.
23 квітня 2021 року позивач подав до відповідача звіт з ЄСВ за 2020 рік.
Водночас, слід зазначити, що на час розгляду цієї справи відповідачем не було прийнято рішення про списання несплачених сум ЄСВ.
Також позивачем не надано доказів, що на сьогодні існує спір про бездіяльність контролюючого органу щодо не прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про списання всіх нарахованих та несплачених сум ЄСВ (недоїмки), штрафів і пені.
За таких обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивача на приписи Закону України №592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", як на підставу протиправності спірної вимоги. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.
Керуючись статтями   241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-
                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко