Постанова
Іменем України
 
08 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 686/4972/21
провадження № 61-10767св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
заявник - Головне управління Державної податкової служби  у Хмельницькій області,	
заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в особі Хмельницької філії Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 ,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міського суду Хмельницької області від 01 березня 2021 року у складі судді 
Палінчака О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 26 травня 2021 рокуу складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст заявлених вимог
У лютому 2021 року Головне управління Державної податкової служби 
у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС у Хмельницькій області), заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в особі Хмельницької філії АТ КБ «ПриватБанк» 
(далі - АТ КБ «ПриватБанк» в особі Хмельницької філії АТ КБ «ПриватБанк»), Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - 
ФОП ОСОБА_1 ), звернулося до суду із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю.
Заява мотивована тим, що 31 травня 2020 року ГУ ДПС у Хмельницькій області отримало відомості від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення ФОП ОСОБА_1 щодо припинення підприємницької діяльності.
08 грудня 2020 року видано наказ ГУ ДПС у Хмельницькій області 
на проведення документальної позапланової виїзної перевірки 
ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, оскільки останній був платником єдиного податку 2 групи та задекларував дохід за 2018 рік в сумі 1 432,81 тис. грн, 
за 2019 рік -1 178,53 грн, за 2020 рік - 1 346,09 тис. грн. Зазначений дохід було отримано від здійснення експортних операцій.
З метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки 
ФОП ОСОБА_1 посадовими особами податкового органу здійснено вихід на перевірку ОСОБА_1 за його податковою адресою: АДРЕСА_1 , однак двері в квартиру не відчинили. У телефонному режимі особа, яка представилась, як 
ОСОБА_1 , заявила, що знаходиться на контрактній службі під містом Луганськ .
У зв`язку з наведеним 08 грудня 2020 року складено акт про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної 
особи - платника податків ОСОБА_1 у зв`язку з його відсутністю за місцезнаходженням.
Посилаючись на недопущення ухилення від сплати податків ФОП, необхідність проведення документальної позапланової перевірки та необхідність у зв`язку з цим отримати інформацію про обіг та обсяг коштів на рахунках ФОП ОСОБА_1 в банку, що обслуговує, 
ГУ ДПС у Хмельницькій області просило суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» в особі Хмельницької філії АТ КБ «ПриватБанк» надати інформацію про обсяг та обіг коштів із зазначенням контрагентів, з якими проводились господарські операції, назви та коду ЄДРПОУ контрагентів, дати та призначення платежів ФОП ОСОБА_1 з 01 жовтня 
2018 року по 31 серпня 2019 року та з 01 березня по 31 травня 2020 року 
на рахунках № НОМЕР_1 (українська гривня) та № НОМЕР_2 (євро).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 01 березня 2021 року у задоволенні заяви ГУ ДПІ у Хмельницькій області про розкриття банком АТ КБ «ПриватБанк» в особі Хмельницької філії 
АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю щодо 
ФОП « ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 01 березня 2021 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факт необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю, щодо ФОП ОСОБА_1 , а також не доведено обставин, за яких перевірка є неможливою.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року, ГУ ДПС у Хмельницькій області просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду України від 21 січня 2010 року у справі № 6-891св09.
Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що пунктом 2 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо фізичних та юридичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду. Разом з тим, необхідність розкриття банківської таємниці щодо руху коштів за банківськими рахунками ФОП ОСОБА_1 полягає у недопущенні ухиляння від сплати податків та встановлення своєчасності, достовірності, повноти нарахування податків, додержання валютного законодавства. 
Доводи інших учасників справи
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що у зв`язку з отриманням 31 травня 2020 року відомостей від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення ФОП ОСОБА_1 щодо припинення підприємницької діяльності 08 грудня 2020 року ГУ ДПС у Хмельницькій області видано наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, з питань правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 жовтня 2018 року по 31 серпня 2019 року та з 01 березня по 31 травня 2020 року, тривалістю 5 робочих днів - з 08 грудня 2020 року.
Згідно з направленнями № 356, 357 від 08 грудня 2020 року проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 доручено головним державним ревізорам-інспекторам відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту Бученко І. Т. та Бережанському І. В.
08 грудня 2020 року складено акт про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 
у зв`язку з відсутністю останнього за податковою адресою (місцезнаходженням): АДРЕСА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 11 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Відповідно до частини першої статті 1076 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК України) банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 
(у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю) інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.
Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю) інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.
Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, 
є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.
Відповідно до підпункту 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю)) контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
За загальним правилом, у заяві про розкриття банківської таємниці обов`язково зазначається ім`я (найменування) особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю; виклад обставин, якими обґрунтовується необхідність розкриття такої інформації із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження; мета і межі її розкриття, які залежать від суб`єкта звернення, його статусу, мети та завдань його діяльності, виконуваних функцій і компетенції.
Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.
Відповідно до статті 75 ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. 
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік. Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункти 77.1, 77.2 статті 77 ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю)).
Відповідно до статті 348 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.
Згідно з частиною другою статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 646/3518/19 (провадження № 61-196св21) 
та від 01 листопада 2021 року у справі № 761/21850/19 (провадження 
№ 61-8131св21).
Частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.
Пунктом 42.2. статті 42 ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю) передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4. цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до абзацу 6 пункту 42.4. статті 42 ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю) у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Установлено, що заявником ГУ ДПС у Хмельницькій області не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ГУ ДПС у Хмельницькій області вручено під розписку ФОП ОСОБА_1 або надіслано йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 08 грудня 2020 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки 
ФОП ОСОБА_1 » та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що підставою для задоволення заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, мають бути обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами, зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.
Враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що заявник не надав суду доказів на підтвердження вжиття всіх заходів для встановлення фактичного місцезнаходження (місцеперебування) ФОП ОСОБА_1 , а також вжиття всіх передбачених ПК України заходів для вручення/направлення документів, необхідних для проведення перевірки.
При цьому слід ураховувати значний проміжок часу, який пройшов з моменту складання акта від 08 грудня 2020 року про відсутність 
ФОП ОСОБА_1 за зареєстрованою юридичною адресою і до моменту подання до суду цієї заяви про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.
Колегія суддів погоджується з висновками судів, які правильно застосували до правовідносин норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку, що заявник, як контролюючий орган, не довів існування обставин, за яких перевірка є неможливою або є інша об`єктивна потреба у розкритті інформації, яка містить банківську таємницю, відносно ФОП ОСОБА_1 .
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку судів попередніх інстанцій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 
від 02 листопада 2021 року у справі № 756/10851/20 (провадження 
№ 61-5550св21).
Як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник послався на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені в ухвалі Верховного Суду України у від 27 січня 2010 року у справі № 6-891св09.
Верховний Суд України в ухвалі від 27 січня 2010 року у справі № 6-891св09 вказав, що, звертаючись до суду із заявою, ДПІ у Артемівському районі у місті Луганську зазначила особу, відносно якої вимагається розкриття інформації, що містить банківську таємницю, - ПП «Вірність»; обґрунтувала необхідність і обставини, за яких вимагає розкрити інформацію, а також вказала обсяги (межі розкриття) інформації, що містить банківську таємницю, та мету її використання. Зокрема, заявником зазначено про необхідність отримання інформації щодо контрагентів ПП «Вірність» у зв`язку з неможливістю проведення позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності товариства й відсутністю документів для такої перевірки.
Подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Разом з тим, доводи заявника про неврахування апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в ухвалі Верховного Суду України у від 27 січня 2010 року у справі № 6-891св09, є необґрунтованими та не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій, оскільки у зазначеній ним ухвалі Верховного Суду України, та у справі, що є предметом касаційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини.
Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами попередніх інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження 
№ 14-446цс18).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Доводи касаційної скарги не впливають на правильність судових рішень, не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби 
у Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міського суду Хмельницької області від 01 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук