ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5858/21 Справа № 729/349/19-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря — Керімової-Бандюкової Л.К., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
       Головного управління Державної казначейської служби України 
       у Дніпропетровській області,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та позовом ОСОБА_2  до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -   
ВСТАНОВИЛА: 

       У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області, в якому просила зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати їй шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 182 000 грн. з яких 2 000 грн. витрати на дорогу, 30 000 грн. витрати на правову допомогу, 150 000 грн. моральної шкоди. 
       Також у березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області, в якому просив зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати йому шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 1 084 000 грн. з яких 54 000 грн. витрати на дорогу, 30 000 грн. витрати на правову допомогу, 1 000 000 грн. моральної шкоди. 
       В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що в провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області знаходилась кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
       26 березня 2018 року по даній справі було винесено виправдувальний вирок, згідно якого їх було визнано не винними у вчиненні вище вказаних кримінальних правопорушень.
       На даний вирок Ніжинською місцевою прокуратурою Чернігівської області була подана апеляційна скарга. Однак згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 року дана апеляційна скарга була залишена без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року без змін. В касаційному порядку вирок і ухвала не оскаржувались.
       В зв`язку з цим, позивачі вважають, що мають право на відшкодування шкоди.
       Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 02 жовтня 2019 року об`єднано в одне провадження справи за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. 
       Зобов`язано Державну казначейську службу України відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 58 422 грн. 
       Зобов`язано Державну казначейську службу України відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 62 595 грн. 
       В іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
       Не погоджуючись з вказаними рішеннями Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 . 
Чернігівська обласна прокуратура своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України скористалася та подала відзив на апеляційну скаргу.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
       Судом встановлено, що в провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області знаходилась кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
       26 березня 2018 року по справі було винесено виправдувальний вирок, згідно якого їх було визнано не винними у вчиненні вище вказаних кримінальних правопорушень.
       На даний вирок Ніжинською місцевою прокуратурою Чернігівської області була подана апеляційна скарга. Однак згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 року дана апеляційна скарга була залишена без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 26 березня 2018 року без змін. В касаційному порядку вирок і ухвала не оскаржувались (матеріали кримінального провадження).
        ОСОБА_1 на момент пред`явлення їй підозри та обвинувачення перебувала на посаді методиста відділу керівних кадрів Чернігівського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти ім. К.Д. Ушинського. Тому той факт, що проти неї було порушено кримінальну справу вже суттєвим чином підірвав довіру з боку керівництва, колег та інших людей, з якими вона перебувала у ділових чи особистих відносинах. Для неї, як для посадової особи, довіра і репутація цінні і важливі для її роботи та кар`єри. Перебування під слідством порушило її нормальні життєві зв`язки. Вона вимушена була багатьом людям пояснювати суть ситуації, відповідати на неприємні запитання, а замість виконання своїх звичних справ, зриватися і вирішувати питання, пов`язані з даним кримінальним провадженням. Виклики до органів досудового розслідування, участь у судових засіданнях, часті поїздки суттєвим чином вплинули на здоров`я ОСОБА_1 . Зокрема, у неї порушився сон, апетит, погіршилося самопочуття, вона стала роздратованою, розгубленою, не могла вести нормальний звичний спосіб життя. Внаслідок цього погіршилися сімейні відносини та зіпсувалися родинні зв`язки. Існування в біографії ОСОБА_1 кримінального провадження впливає у розмовах з колегами та знайомими, що в свою чергу негативним чином впливає на побудову нормальної комунікації з ними. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 працює в освіті, є вчителем і високо інтелігентною особою, то факт безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності призвів до глибоких та болісних матеріальних страждань, які відчуваються на житті останньої і на теперішній час. Вона змушена докладати значних зусиль для відновлення нормальних життєвих та робочих зв`язків. 
        ОСОБА_2 на момент пред`явлення йому обвинувачення перебував на посаді директора МПП ФІРМА «ЛАДО» і той факт, що проти нього було порушено кримінальну справу суттєвим чином підірвав довіру від партнерів, контрагентів та інших людей, з якими він перебував у ділових чи особистих відносинах. Для нього, як для підприємця, довіра і репутація дуже цінні і важливі у його діяльності. Перебування під слідством порушило нормальні життєві зв`язки. Він вимушений був багатьом людям пояснювати суть ситуації, відповідати на неприємні запитання, а замість виконання своїх звичних справ, зриватися і вирішувати питання, пов`язані з даним кримінальним провадженням. Також під час досудового розслідування прокуратура розсилала листи до районних управлінь освіти в яких вказувалось, що існує кримінальне провадження по фірмам де ОСОБА_2 є власником і щоб з даними фірмами не укладались договори.
       Крім того, виклики до органів досудового розслідування, участь у судових засіданнях, часті поїздки суттєвим чином вплинули на здоров`я ОСОБА_2 . Зокрема, у нього порушився сон, апетит, погіршилося самопочуття, він став роздратованим, розгубленим, не міг вести нормальний звичний спосіб життя, інші захворювання. Внаслідок цього погіршилися сімейні відносини та зіпсувалися родинні зв`язки.
       Існування в біографії ОСОБА_2 кримінального провадження впливає у розмовах з партнерами та знайомими, що в свою чергу негативним чином впливає на побудову нормальної комунікації з ними. Так на теперішній час майже ніхто не купує у нього вугіль у Чернігівській області, вважаючи його корупціонером і злодієм. Він змушений докладати значних зусиль для відновлення нормальних життєвих зв`язків.
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив із того, що з моменту коли було повідомлено про підозру позивачів і до коли винесено остаточне рішення апеляційним судом, яке набрало законної сили, позивачі були незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності, як обвинувачені у кримінальному провадженні. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, як обвинувачених, уклад життя останніх було порушено, тому на їх користь підлягає стягненню моральна шкода, визначена відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у розмірі не меншому однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, який є співмірним та достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам. 
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
       Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Ураховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивачі незаконно перебували під слідством і судом, що є підставою для відшкодування на їх користь моральної шкоди. 
       Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.
       Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
       З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазнали кримінального переслідування, а саме ОСОБА_3 період з 22 червня 2017 року (коли було повідомлено про підозру) і до 18 вересня 2018 року (коли винесено остаточне рішення апеляційним судом, яке набрало законної сили), тобто 15 місяців та ОСОБА_4 з 25 липня 2017 року (коли було повідомлено про підозру) і до 18 вересня 2018 року (коли винесено остаточне рішення апеляційним судом, яке набрало законної сили), тобто в загальному 14 місяців, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, колегія суддів погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою моральної шкоди.
       Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
       Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі – Порядок).
       За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.
       Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України.
       Статтею 43Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
       Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
       Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).
       Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
       Статтею 25БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.
       Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом порушено норми процесуального права та не залучено до участі у справі у якості відповідача Носівське ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області, не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок визначити відповідача у справі покладається на позивача, а згідно зі змістом статті 51 ЦПК України залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача здійснюється судом лише за клопотанням позивача.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), прийшов до правильного висновку, з врахуванням норм ст.130 КПК України, ст.1176 ЦК України. Враховуючи встановлені судом обставини та пояснення учасників справи колегія суддів погоджується з висновком райнного суду про часткове задоволення позовних. 
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року – залишити без змін.
       
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко
                                                       
                                                                               М.О. Макаров