П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1910/21	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості, в особі Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості, на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного центру зайнятості, в особі Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості, про визнання протиправними та скасування наказу, витягу з наказу та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості, в особі Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (далі – Миколаївський обласний центр зайнятості), в якому просила:
-                    визнати протиправним наказ від 08 лютого 2021 року №НТ210208 про відмову в наданні статусу безробітного;
-                    визнати протиправним витяг з наказу про прийняття рішення по особі (персональна картка  №145821020800001) від 11 лютого 2021 року;
-                    зобов`язати надати статус безробітного з 08 лютого 2021 року та призначити допомогу по безробіттю, з цієї ж дати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», має право на отримання статусу безробітного, оскільки є особою з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», особа має право отримати статус безробітного за одночасної наявності таких умов: вона є особою з інвалідністю; не досягла пенсійного віку, встановленого спеціальним законом, отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу.
Позаяк, позивачка відповідає вказаним вище вимогам, тому, власне,  має право на отримання статусу безробітного.
Щодо доводів відповідача про те, що, на момент звернення до Центру зайнятості, позивачці раніше призначалася та виплачувалася пенсія за вислугу років, що унеможливлює, за приписами пункту 1, частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»,  отримання статусу безробітного, суд першої інстанції зазначив таке.
Так, на думку суду, наявність факту призначення та отримання особою пенсії за вислугу років в минулому, не має значення для отримання статусу безробітного, оскільки відповідність особи вимогам, що пред`являються  для отримання статусу безробітного, повинна визначатись, саме на час звернення до Центру зайнятості.
Також суд першої інстанції відкинув посилання відповідача на лист Державного центру зайнятості від 02.09.2019, оскільки у цьому листі наведений приклад з отримання особою пенсії за вислугу років.
Окрім того, суд першої інстанції вказав, що лише визнання наказів протиправними не є ефективним способом захисту порушених прав, а тому, керуючись вимогою пункту 2 частини 1 статті 5 КАС України, визнав протиправними та скасувати спірні накази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, Миколаївський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
Незгода з рішенням суду першої інстанції складається з того, що пункт 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» чітко визначає, що статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Водночас, як вважає скаржник,   ОСОБА_1 вже скористалась своїм правом на призначення пенсії за вислугу років та отримувала до 13.01.2021, що підтверджується відповідними довідками Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Попри те, що на момент звернення за отримання статусу безробітного, позивачка знаходилася на  пенсії по інвалідності,  факт призначення їй пенсії за вислугу років, унеможливлює надання згаданого статусу.

Також скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на лист  Державного центру зайнятості «Щодо надання роз`яснення» від 02.09.2019 №33/104469-19 з питання застосування законодавства про зайнятість в частині реєстрації безробітних, де вказано, що, у разі підтвердження територіальним відділенням Пенсійного фонду України відомостей щодо призначення особі пенсії за вислугу років, така особа,  не має права на набуття статусу безробітного як така, що не належить до категорій громадян, визначених статтею 43 Закону України «Про зайнятість населення».

Позивачка не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

04 листопада 2021 року судом апеляційної інстанції було проведено відкрите судове засідання, в режимі відеоконференції, за участі представників скаржника. Колегія суддів, вислухавши пояснення представників, за їх згодою, вирішила продовжити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 26.07.2005 позивачці була призначена пенсія по інвалідності.
30.08.2011, за зверненням позивачки, її було переведено на пенсію за вислугу років.
13.01.2021, знову за зверненням позивачки, пенсійним органом було переведено її на пенсію по інвалідності.
08.02.2021 ОСОБА_1 подала до Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості заяву про надання (поновлення) статусу безробітного та заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с.41-42).
За наслідками розгляду цих заяв, 08 лютого 2021 року Березнегуватська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості видала наказ №НТ210208, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу безробітного на підставі п. п. 16, 23 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року №792 (надалі – Порядок №792).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Так, спірним питанням, у межах даної справи, є те, чи має право особа на отримання статусу безробітного, у контексті положень ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», за умови, що особі призначалась пенсія за вислугу років, але, на час звернення до центру зайнятості, особа таку пенсію не отримує, у зв`язку з переведенням на інший вид пенсії по інвалідності.

Досліджуючи позицію скаржника, що ОСОБА_1 не підпадає під ознаки особи, яка може набути статус безробітного, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», колегія суддів установила таке.

Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI  визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
Відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути:
1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;
2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»;
3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Як правильно встановив суд першої інстанції, на момент звернення ОСОБА_1 до Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості за отриманням статусу безробітного, вона відповідала вимогам пункту 2 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», тобто була особою з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримувала пенсію по інвалідності.

Процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості визначає Порядок №792.

За правилами підпункту 3 пункту 23 Порядку №792 підставами для відмови у наданні статусу безробітного є подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення».

За проведеним аналізом викладених правових норм, випливає висновок, що у відповідача не було підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного, оскільки, на момент подання відповідної заяви, вона відповідала вимогам пункту 2 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення».

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідність особи вимогам частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», повинна визначатись саме на час звернення до Центру зайнятості.

Щодо посилання скаржника на лист Державного центру зайнятості «Щодо надання роз`яснення» від 02.09.2019 №33/104469-19 з питання застосування законодавства про зайнятість в частині реєстрації безробітних, колегія суддів зазначає, що даний лист не є нормативно-правовим актом та носить виключно інформаційний характер, що також зазначено в самому листі.

За таких підстав, висновок суду першої інстанції про протиправність відмови ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного є обґрунтованим та законним.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнавши протиправним та скасувавши наказ від 08.02.2021 №НТ210208, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Так, зі змісту даного наказу вбачається, що він прийнятий не тільки щодо ОСОБА_1 , а стосується також і інших осіб, по яким вирішувалися питання про надання статусу безробітного.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що спірний наказ від 08.02.2021 №НТ210208 належить визнати протиправним та скасувати, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного.

Далі, слід вказати, що є також помилковим визнання протиправним та скасування судом першої інстанції, сформованого, 11.02.2021, витягу з наказу про прийняття рішення по особі ОСОБА_1 (персональна картка № НОМЕР_1 ), оскільки у наведеному витягу міститься текст наказу від 08.02.2021 №НТ210208, що є предметом оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям у скасованій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат за результатами апеляційного оскарження, відповідно до вимог ст.139 КАС України, не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості, в особі Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року, в частині визнання протиправними та скасування наказу Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 08 лютого 2021 року №НТ210208 та витягу із наказів про прийняття рішення по особі: ОСОБА_1 (персональна картка № НОМЕР_1 ) від 11 лютого 2021 року – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати наказ Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 08 лютого 2021 року №НТ210208, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні статусу безробітного.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування в повному обсязі наказу Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 08 лютого 2021 року №НТ210208 та витягу із наказів про прийняття рішення по особі: ОСОБА_1 (персональна картка № НОМЕР_1 ) від 11 лютого 2021 року – відмовити.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року про зобов`язання Миколаївського обласного центру зайнятості, в особі Березнегуватської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості, надати ОСОБА_1 статус безробітного з 08 лютого 2021 року та призначити їй допомогу по безробіттю, а також стягнення судових витрат на її користь – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.11.2021.