УХВАЛА

24 листопада 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/1759/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Грека Б.М., Верховця А.А., Чорногуза М.Г.
від 06.10.2021
у справі за позовом Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»
до Міністерства оборони України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державний концерн «Укроборонпром»
про зобов?язання укласти додаткову угоду 

ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» 01.11.2021 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №  910/1759/20.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 у справі № 910/1759/20 визначено колегію суддів у складі: Баранець О.М. (головуючий суддя), судді: Мамалуй О.О., Студенець В.І.
Перевіривши матеріали касаційної скарги судом встановлено, що вона подана без дотримання вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами частини 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
З урахуванням змін до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Лише посилання скаржника, як на підставу для відкриття касаційного провадження, на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,  без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття), які, на думку скаржника, неправильно чи з порушенням застосовано судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення, не можна вважати таким, що відповідає вимогам пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Поряд з цим, скаржник також у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, а саме частини другої статті 613 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, які полягають у невиконанні кредитором зобов?язань, що унеможливлює своєчасне виконання умов договору іншою стороною і дає їй право на відстрочення виконання зобов?язання шляхом укладення додаткової угоди.
Однак, в цій частині у поданій касаційній скарзі не обґрунтовано необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також не обгрунтувано у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися та не визначено відповідної підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме частиною 2 цієї статті.
Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
З огляду на викладене та, враховуючи принцип диспозитивності та принцип рівності всіх сторін перед Законом та судом, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України враховуючи вищевикладені недоліки.
Крім того, під час розгляду матеріалів касаційної скарги у колегії суддів Верховного Суду виникли сумніви щодо наявності в особи, яка підписала касаційну скаргу права на її підписання. 
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», останню підписано від імені скаржника в.о. директора Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Качмаром Р.В. 
Колегія суддів відзначає, що згідно з частиною першою, третьою статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Разом із тим, за змістом частини першої статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
30.09.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».
За приписами частини четвертої статті 131-2 Конституції України (в редакції Закону №  1401-VIII від 02.06.2016) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (в редакції Закону №  1401-VIII від 02.06.2016) представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.
Положеннями статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
А, отже, Державне підприємство «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» може брати участь у справі у Верховному Суді або в порядку самопредставництва, або через адвоката.
Як вже зазначалося вище, касаційну скаргу від імені Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» підписано Качмаром Р.В. в порядку самопредставництва.
Суд відзначає, що вирішуючи питання наявності повноважень у особи, яка звертається від імені юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування в порядку самопредставництва, суд з урахуванням вимог частини другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності повинен дослідити документи, на підставі яких відповідна особа уповноважена діяти від імені органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, іншої юридичної особи незалежно від порядку її створення в порядку самопредставництва, а також перевірити наявність відповідних відомостей та документів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Верховним Судом здійснено перевірку наявності відповідних відомостей та документів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та з`ясовано, що станом на 01.11.2021 (дата складання та направлення касаційної скарги) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься запис про те, що особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (без обмежень) є Матрунчик Д.М. - керівник. 
Відомості щодо Кочмара Р.В. станом на 01.11.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні. 
Відповідно до частини першої статті 301 Господарського процесуального кодексу України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 290 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.
На підтвердження повноважень поіменованої особи до касаційної скарги додано витяг з наказу від 25.10.2021 №  187-к, відповідно до якого виконання обов?язків директора підприємства, на період відрядження директора покладено на головного інженера (першого заступника директора підприємства) Качмара Р.В. з 26.10.2021, підстава наказу: усне розпорядження директора підприємства.
Проте зазначені матеріали, які додані до касаційної скарги на підтвердження наявності повноважень у Качмара Р.В. представляти інтереси Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» в судах, не містять інформації про те, що поіменована особа наділена повноваженнями на самопредставництво у розумінні частини третьої статті 56 Господарського процесуального кодексу України.
Доказів на підтвердження наявність у Качмара Р.В. права на зайняття адвокатською діяльністю суду також не надано.
Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.
Наслідком неусунення названих недоліків протягом установленого строку є повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.
Оскільки касаційна скарга Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» надійшла безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у суду касаційної інстанції відсутні матеріали справи №  910/1759/20, а тому суд вважає за необхідне витребувати матеріали справи №  910/1759/20.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №  910/1759/20 залишити без руху.
2. Надати Державному підприємству «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
3. Державному підприємству «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі, у такий спосіб:
- надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судового рішення, з чітким посиланням на пункти частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України;
- надати суду документ, що посвідчує повноваження представника Качмара Р.В., який підписав і подав касаційну скаргу від імені Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод».
4. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга буде вважатись неподаною та буде повернута скаржнику. 
5. Витребувати з Господарського суду міста Києва та/або Північного апеляційного господарського суду матеріали справи №  910/1759/20 за позовом Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» до Міністерства оборони України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державний концерн «Укроборонпром» про зобов?язання укласти додаткову угоду.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Баранець

Судді                                                                                          О. Мамалуй

                                                                                          В. Студенець