Справа № 161/2436/21 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1285/21  Категорія: 83 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
08 листопада 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,    
       суддів Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я., 
секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,
з участю: 
представника позивача адвоката Грибан Ж. В.,
представника відповідача Національного банку України Донченка О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Національного банку України,  ОСОБА_2 про зняття заборони на нерухоме майно за апеляційною скаргою відповідача Національного банку України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2021 року,        
 
В С Т А Н О В И В:

       Позивач ОСОБА_1 09.02.2021 звернувся в суд з позовом до Національного банку України про зняття заборони на нерухоме майно та вилучення запису. Позов обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 11.08.1995 укладеного з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ним набуто у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Право власності станом на 31.12.2012 на вищевказане майно зареєстроване за ОСОБА_1 . Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належне йому майно перебуває під забороною відчуження (реєстраційний номер обтяження 6910364), яке зареєстроване 31.03.2008 Другою Луцькою державною нотаріальною конторою – заборона на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору застави вх.138 від 11.04.1995 посвідченого приватним нотаріусом Ариванюк Н. Попередні власники нерухомого майна на день звернення до суду із позовом померли: ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Правонаступників майна не виявлено. Він як власник майна не є боржником у будь-якому виконавчому провадженні, жодних вимог до нього як до власника обтяженого майна не пред`явлено, він також є добросовісним набувачем нерухомого майна, то належне йому майно безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються його майнові права щодо розпорядження власністю. Просить зняти обтяження на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 6910364, зареєстроване Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 31 березня 2008 року на підставі Договору застави, вх. 138 від 11.04.1995 (архівний запис №1703-2 від 11.04.1995, внутр. №4D01023323EF5B303B3C, коментар: 35-62) та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Ухвалою суду від 07.07.2021 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
       Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2021 року позов задоволено. Ухвалено зняти (припинити) обтяження у формі заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 6910364) з нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 31 березня 2008 року на підставі Договору застави, вх. 138 від 11.04.1995 (архівний запис №1703-2 від 11.04.1995, внутр. №4D01023323EF5B303B3C, коментар: 35-62) та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис (заборону на нерухоме майно) за реєстраційним номером обтяження 6910364 від 31 березня 2008 року.
Відповідач Національний банк України подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2021 року в цій справі. Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову до Національного банку України, ОСОБА_2 про зняття заборони на нерухоме майно відмовити. Вказує, що державний реєстр речових прав на нерухоме майно – єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Держателем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Міністерство юстиції України. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 25.06.2015 № 1059/5 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.06.2015 за № 754/27199, адміністратором Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Державне підприємство «Національні інформаційні системи». Вказане свідчить про безпідставність заявлених вимог до Національного банку України, оскільки останній не є учасником спірних правовідносин. Національний банк України є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки не наділений повноваженнями щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами укладеними з банками, які ліквідовані.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, заява № 38722/02). Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Це свідчить про правильність висновків суду першої інстанції щодо обраного позивачем способу захисту. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник відповідача Національного банку України Донченко О. Г. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представник позивача адвокат Грибан Ж. В. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнала та просила залишити її без задоволення.
Інші особи в суд апеляційної інстанції не з`явились.
       Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення частково.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є боржником у жодних виконавчих провадженнях, пов`язаних з кредитними зобов`язаннями попередніх власників квартири в забезпечення яких укладено спірний договір застави, є добросовісним набувачем такого майна, заставодержатель станом на день розгляду справи ліквідований, заставодавці померли, існування заборони на відчуження обмежує актуального власника майна у праві розпорядження належним йому майном, яке набуте ним добросовісно та у встановленому законом порядку. Станом на день розгляду справи усі дані щодо ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» передано на збереження Національному Банку України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб припинив виконання повноважень покладених на нього Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», інші правонаступники ПАТ «Брокбізнесбанк» – відсутні, а тому Національний банк України та ОСОБА_2 є належними відповідачами у даній справі. 
Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11.08.1995 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,3 кв.м. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори. Згідно довідки КП «Волинське обласне бюро технічної інвентиризації» № 1515 від 20.05.2020, станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, виданого 11.08.1995, р.н. 3-1795 Перша Луцька держнотконтора.
Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира, за адресою АДРЕСА_2 , власники – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , перебуває під забороною відчуження (реєстраційний номер обтяження 6910364), яке зареєстроване 31.03.2008 о 16:27:42 за №6910364 реєстратором: Друга луцька державна нотаріальна контора, на підставі договору застави, вх.138, 11.04.1995, Приватний нотаріус. Додаткові дані: архівний запис №1703-2 від 11.04.1995, внутр. №4D01023323EF5B303B3C, коментар: 35-62.
Між АБ Волинським філіалом «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 11.04.1995 укладено договір застави з метою забезпечення кредитного договору від 11.04.1995, за яким заставодавці передали у заставу заставодержателю квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , строком до виконання зобов`язань заставодавцями щодо погашення заборгованості перед банком. Згідно п.6 Договору застави, заставодавці без згоди заставодержателя не мають право відчужувати квартиру та здавати її в оренду, не допускаються також наступні застави. Договір застави від 11.04.1995 посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О.
11.04.1995 приватний нотаріус звернулася до Завідуючого Першої Луцької державної нотаріальної контори Сушик А.Н. із заявою про накладення заборони на відчуження заставленої квартири до письмового повідомлення банку про її зняття. 
За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкоємцем та правонаступником майнових прав та обов`язків спадкодавців ОСОБА_3 , ОСОБА_5 є ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами спадкових справ.
Згідно з ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Аналогічний припис міститься в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       З дослідженого судом договору купівлі-продажу квартири від 11.08.1995, встановлено, що ОСОБА_1 добросовісно та у встановленому законом порядку набуто вправо власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , такий договір посвідчений державним нотаріусом, а право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано у відповідному державному реєстрі у день укладення договору. На час укладення договору купівлі-продажу заборони були відсутні, про що свідчить відмітка на договорі. ОСОБА_1 добросовісно набув та протягом довготривалого часу володів спірною квартирою, він не був боржником у кредитних відносинах з ПАТ «Брокбізнесбанк». 
В силу положень ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Тобто, чинне законодавство передбачає можливість скасування обтяження нерухомого майна за рішенням суду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про існування об`єктивних та законних підстави для припинення обтяження майна, вказаного в позові, власником якого є позивач.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи відповідача Національного банку України щодо пред`явлення позову до нього як до неналежного відповідача.
15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10731110121000818 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Брокбізнесбанк» як юридичної особи. 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року по справі № 752/3612/19 (провадження № 61-1129св20) вказано, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».
У справі, що переглядається позивач, звертаючись до суду з вимогами до Національного Банку України зазначав, що ПАТ «Брокбізнесбанк» ліквідовано.
Відповідно до положень ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
У частині четвертій статті 4 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Відповідно до частини 7 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Брокбізнесбанк» припинено.
Сторони не подали суду доказів, що до Національного банку України були передані архівні документи ПАТ «Брокбізнесбанк». 
Національний Банк України не є правонаступником ліквідованого ПАТ «Брокбізнесбанк», а тому не може бути відповідачем у даній справі. 
За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
У разі ліквідації банку за умови відсутності правонаступника банку за кредитним договором, зобов`язання за таким договором припиняються з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про ліквідацію банку. З огляду на припинення основного кредитного зобов`язання припиняється і застава, яка має похідний характер по відношенню до основного зобов`язання.
Судом першої інстанції встановлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яку залучено до участі у справі як відповідача, а ПАТ «Брокбізнесбанк» ліквідовано без правонаступника.
Колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_2 є відповідачем по цій справі, так як до неї перейшли права та обов`язки боржника ОСОБА_3 та заставодавців ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Колегія суддів прийшла до висновку, що в позові до Національного банку України про зняття заборони на нерухоме майно слід відмовити. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Відповідно до вимог ст.ст. 141, 382 ЦПК України до стягнення з позивача підлягають судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції – сплачений судовий збір у розмірі 1362 грн. 
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу відповідача Національного банку України задовольнити частково.
       Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2021 року у цій справі в частині задоволення позову до Національного банку України скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
       В позові ОСОБА_1 до Національного банку України про зняття заборони на нерухоме майно відмовити.
       В решті рішення залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 в користь Національного банку України 1362 грн (одну тисячу триста шістдесят дві гривні 00 копійок) судових витрат.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий  

Судді