ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/13551/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С., 
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу                                ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року (головуючий суддя – Боженко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковник Хомчака Р.Б., Східного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 )

про                                                   визнання дій протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та виплати грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі – Відповідач-1), Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковник Хомчака Р.Б. (далі – Відповідач-2), Східного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі – Відповідач-3), в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати наказ начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 21.09.2020 № 13-ОД в частині притягнення підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність»;
-          визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_2 (по особовому складу) від З0 листопада 2020  № 410 в частині звільнення підполковника ОСОБА_1 в запас через службову невідповідність;
-          визнати протиправним та стасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.01.2021 № 13 в частині виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків особового складу частини, зняття з усіх видів забезпечення;
-          поновити підполковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника відділення Військової служби правопорядку (смт. Черкаське) Східного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 );
-          виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 21 січня 2021 року до дня фактичного поновлення на військовій службі.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив про протиправність наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким накладено стягнення звільнення з військової служби через службову невідповідальність, оскільки такий наказ порушує права Позивача, оскільки його винесено з порушенням вимог Конституції України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.199 №551-ХІV, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608, Закону України «Про військову службу». Позивач вважає, що спірний наказ №13-ОД від 21.09.2020 року видано Головним управлінням Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), з порушенням ст. 84, 85, 86, 87 Дисциплінарного статуту, оскільки останній не містить причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини, характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, не враховує попередньої поведінки військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Відповідач-1 в своєму наказі не обґрунтував необхідності застосування до нього більш суворого покарання звільнення з військової служби за службовою невідповідністю за можливості застосування більш м`якого покарання, передбаченого пунктом 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил попередження про неповну службову відповідальність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі №160/13551/20 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), Головнокомандувач Збройних Сил України генерал-полковник Хомчак Р.Б., Східного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та виплати грошового забезпечення – відмовлено (а.с.191-197, т.2).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що враховуючи тяжкість провини Позивача та інші обставини, які були враховані при застосуванні дисциплінарного стягнення, такі як попередня поведінка військовослужбовця, його характеристика при проходженні служби, наявні всі обґрунтовані та законні підстави для застосування саме такого виду стягнення до ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що завершення адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 ухваленням 01 вересня 2020 року остаточного судового рішення, яким його визнано винним в скоєнні 20 серпня 2020 року адміністративного правопорушення за статтею 172-20 КУпАП, виключало для суб`єкта владних повноважень право накладення за це військове адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. З точки зору сторони Позивача при даних правовідносинах діюче законодавство України виключає притягнення Позивача до дисциплінарного відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення у випадку, якщо протокол про адміністративне правопорушення розглянутий повноважним судом.
Відповідачем-1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Позивач є військовослужбовцем правоохоронного формування та відповідно до вимог статті 49 Статуту внутрішньої служби повинен бути зразком високої культури, скромності та витримки та завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому. В той же час, Відповідач-1 вказує, що Позивач не виправив своєї поведінки, внаслідок чого останнього притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Відповідачем-2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що Позивач не навів жодного аргументу, у чому ж полягає протиправність та незаконність наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.11.2020 №410 у частині звільнення Позивача з військової служби через службову невідповідність.
Відповідачем-3 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що всі можливі методи дисциплінарного впливу, якими володіє командир військової частини НОМЕР_2 у відповідності до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, включаючи як накладення стягнень, так і накладення заохочень були застосовані до підполковника ОСОБА_1 з метою припинення вживання ним алкогольних напоїв у службовий час. Тому саме неможливість подальшого дисциплінарного впливу та продовження вживання алкогольних напоїв у службовий час стали основними причинами звернення командира військової частини НОМЕР_2 до старшого начальними з метою застосування ввіреної його дисциплінарної влади.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.
Представник Відповідачів у судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши пояснення Позивача та представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.08.2020 року №259 «Про призначення службового розслідування» наказано призначити службове розслідування з метою встановлення причин та умов, які сприяли перебуванню у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби начальника відділення Військової служби правопорядку смт. Черкаське підполковника ОСОБА_3 .
За результатами службового розслідування складено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 31.08.2020 року №112 «Про результати службового розслідування», відповідно до якого зокрема за повторне скоєння військового адміністративного правопорушення протягом року, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів», а також за порушення вимог абзаців 2, 4 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині додержання законів України, Військової присяги, сумлінного виконання військового обов`язку, беззаперечного виконання наказів командира, статті 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання військовослужбовця утриматися від шкідливих для здоров`я звичок, абзацу 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині неухильного виконання наказів командирів, абзацу 1 статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання військовослужбовця постійно бути зразком військової культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, абзацу 9, статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині бути прикладом дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), абзацу 1, статті 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб та утримуватися від шкідливих звичок, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині бездоганного і неухильного додержання військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, абзаців 2,6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині додержання законів України, Військової присяги, неухильного виконання вимог військових статутів, наказів командирів, зобов`язання військовослужбовця поводитись з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків на начальника відділення Військової служби правопорядку смт. Черкаське військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення сувора догана.
Також, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.08.2020 року №262 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, які сприяли перебуванню у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби начальника відділення Військової служби правопорядку підполковника ОСОБА_3 .
Службовим розслідуванням з`ясовано, що 20.08.2020 о 11.10 старшим офіцером відділу організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності військової служби правопорядку в гарнізонах військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_4 було виявлено підполковника ОСОБА_3 , який перебував на службі в нетверезому стані. За результатами медичного огляду у військовій частині НОМЕР_3 було складено «Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння» від 20.08.2020 б/н із заключним діагнозом (за результатами огляду та тестів) «алкогольне сп`яніння (алкогольний сопор)». Також 20.08.2020 підполковника ОСОБА_3 було доставлено до Хіміко-токсилогічної лабораторії Центру по лікуванню гострих отруєнь Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, де останній здав зразки крові за результатом аналізу якого, у зразках відібраних у підполковника ОСОБА_3 було виявлено наявність етилового спирту у крові 3,3 проміле.
З письмового пояснення підполковника ОСОБА_3 від 27.08.2020 року з`ясовано, що останній підтверджує факт вживання алкогольних напоїв і свою вину він визнає.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.09.2020 року №117 «Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 » начальнику штабу першому заступнику командира військової частини НОМЕР_2 за повторне скоєння військового адміністративного правопорушення протягом року, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, а також за порушення вимог абзаців 2, 4 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині додержання законів України, Військової присяги, сумлінного виконання військового обов`язку, беззастережного виконання наказів командира, статті 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання військовослужбовця утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок, абзацу 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині неухильного виконання наказів командирів, абзацу 1 статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання військовослужбовця постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язання завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, абзацу 9, статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині бути прикладом дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів, абзацу 1 статті 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання військовослужбовця піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб та утримуватися від шкідливих звичок, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині бездоганного і неухильного додержання військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, абзаців 2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині додержання законів України, Військової присяги, неухильного виконання вимог військових статутів, наказів командирів, зобов`язання військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, підготувати клопотання перед вищим командуванням про накладення дисциплінарного стягнення на начальника відділення Військової служби правопорядку смт. Черкаське військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , згідно пункту ж статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
На підставі клопотання начальника Східного територіального управління Військової служби правопорядку від 09.09.2020 року №5591/вп наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Сил України від 21.09.2020 №13-од «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог статей 11, 12, 37, 49, 59, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальника відділення Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність».
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.11.2020 року №410 підполковника ОСОБА_1 начальника відділення Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 звільнено в запас (через службову невідповідність).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України»(далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Відповідно до вимоги статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.
Згідно з приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої безпеки, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут).
Відповідно до статі 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Статтею 13 Статуту встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю) гідності (стаття 241 Статуту).
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідністьстав висновок службового розслідування, відповідно до якого встановлено, що 20.08.2020 о 11.10 старшим офіцером відділу організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності військової служби правопорядку в гарнізонах військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_4 було виявлено підполковника ОСОБА_3 , який перебував на службі в нетверезому стані. За результатами медичного огляду у військовій частині НОМЕР_3 було складено «Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння» від 20.08.2020 б/н із заключним діагнозом (за результатами огляду та тестів) «алкогольне сп`яніння (алкогольний сопор)». Також 20.08.2020 підполковника ОСОБА_3 було доставлено до Хіміко-токсилогічної лабораторії Центру по лікуванню гострих отруєнь Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради, де останній здав зразки крові за результатом аналізу якого, у зразках відібраних у підполковника ОСОБА_3 було виявлено наявність етилового спирту у крові 3,3 проміле.
Із письмового пояснення підполковника ОСОБА_3 від 27.08.2020 року встановлено, що останній підтверджує факт вживання алкогольних напоїв і свою провину визнає. Зокрема, в поясненнях вказано, що Позивач одноособово в службовому кабінеті вжив близько 300 грамів коньяку та був виявлений о 11.10 майором ОСОБА_5 . Крім того, пояснення доповнені ОСОБА_6 в частині того, що до нього доводились вимоги та проводилась робота щодо недопущення порушень, пов`язаного із вживанням спиртних напоїв та усвідомлював те як порушую законодавство України та можливі наслідки.
Таким чином, за результатами службового розслідування встановлено порушення начальником відділення Військової служби правопорядку смт. Черкаське підполковником ОСОБА_6 за повторне скоєння військового адміністративного правопорушення протягом року, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів», а також за порушення вимог абзаців 2,4 ст. 11, ст. 13, абз. 2 ст. 37, абз. 1 ст. 49, абз. 9 ст. 59, абз. 1 ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, абз. 2,6 ст. 4, п. «ж» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Однак, аналізуючи доводи Позивача щодо необґрунтованості застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, необхідно виходити з того, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
Крім того, Дисциплінарний статут Збройних Сил України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
Судом встановлено, що відповідно до службової характеристики ОСОБА_1 за період служби він виявив посередні професійні та ділові якості щодо виконання службових обов`язків та, зокрема, вказано, що схильний до вживання спиртних напоїв. Потребує постійного контролю з боку старших начальників. У висновку визначено, що займаній посаді не відповідає.
Крім того, з 2017 року ОСОБА_1 неодноразово порушував військову дисципліну.
За таких обставин, на підставі клопотання начальника Східного територіального управління Військової служби правопорядку від 09.09.2020 року №5591/вп наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Сил України від 21.09.2020 №13-од «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог статей 11, 12, 37, 49, 59, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальника відділення Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби через службову невідповідність».
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.11.2020 року №410 підполковника ОСОБА_1 начальника відділення Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 звільнено на підставі накладеного начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби через службову невідповідність (наказ начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Збройних Сил України від 21.09.2020 № 13-ОД).
А тому, відповідні накази начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 21.09.2020 №13-ОД, Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.11.2020 №410 в частині п.45, та наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.01.2021 року №13 прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що враховуючи тяжкість провини Позивача та інші обставини, які були враховані при застосуванні дисциплінарного стягнення, такі як попередня поведінка військовослужбовця, його характеристика при проходженні служби, наявні всі обґрунтовані та законні підстави для застосування до Позивача саме такого виду стягнення.
Безпідставними є посилання Позивача, що лише постановою Новомосковського районного суду від 04.12.2019 р. №3/183/3207/19 якою Позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу на користь держави у розмірі 215 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а в інших випадках адміністративні справи відносно нього судами було закрито за реабілітуючими обставинами та через малозначність правопорушення (постанова Новомосковського міськрайсуду від 30.10.2019 р. у провадженні №3/183/2830/19, постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2020 р. у провадженні №3/201/3824/2020, постанова Новомосковського міськрайсуду від 01.09.2019 р. у провадженні №3/183/2399/20), оскільки Позивачем у вказаних судових рішеннях визнано вину, а закриття проваджень за реабілітуючими обставинами та через малозначність правопорушення не свідчить про відсутність дисциплінарного проступку Позивача та можливість накладення такого виду дисциплінарного стягнення, належні та достатні докази вчинення якого наявні в матеріалах справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у даній справі прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 11 травня 2021 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі №160/13551/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена   12 жовтня 2021  року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов