ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 260/447/21 пров. № А/857/14594/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П.,
                                                                                             Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дору Ю.Ю.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород о     10 год. 19 хв. 04 червня 2021 року у справі №260/447/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В:

05.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Державної податкової служби України, просив скасувати податкове повідомлення-рішення №3651-0409-0701 від 23.11.2020, скасувати рішення №264/с/99-00-06-01-004-09 від 20.01.2021.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що якщо суб`єкт господарювання або фізична особа придбала житловий будинок, будівлю (його частини) або споруду на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування, успадкування та на інших умовах цивільно-правових угод, то до неї переходить право користування цією земельною ділянкою, а земельний податок сплачується з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Суд першої інстанції вказав, що відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційних систем органів ДПС, ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,0067 га, кадастровий номер 2110100000:01:002:0128, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Суд першої інстанції зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 №3651-0409-0701 надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, відомості про яку містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. І. Сільвая, 39. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправності та необґрунтованості податкового повідомлення-рішення №3651-0409-0701 від 23.11.2020.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Скаржник вказує, що позивач здійснює основний вид діяльності за КВЕД 47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах, а приміщення по АДРЕСА_1 використовується як ФОПом 2-ї групи спрощеної системи оподаткування. Скаржник зазначає, що процесуальні строки, встановлені статтею 56 ПК України, зупинені лише щодо скарг, які надійшли та/або не розглянуті станом на 18.03.2020. 
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 23.11.2020 ГУ ДПС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення №3651-0409-0701, яким ОСОБА_1 визначено суму податку – земельний податок з фізичних осіб, за 2018 рік – 1595,08 грн., за 2019 рік – 2278,69 грн., за 2020 рік – 2278,69 грн.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернувся із скаргою у Державну податкову службу України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 20.01.2021 №264/с/99-00-06-01-04-09, яким податкове повідомлення-рішення №3651-0409-0701 від 23.11.2020 залишено без змін, а скаргу – без задоволення.
Вважаючи вказані податкове повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги необґрунтованими, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) встановлено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Статтею 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно з статтею 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. 
Платники плати за землю мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган (контролюючі органи) за місцем знаходження кожної із земельних ділянок проводить (проводять) протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає)/надсилають (вручають) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Як зазначено у відзиві на позовну заяву, відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційних систем органів ДПС, ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 0,0067 га, кадастровий номер 2110100000:01:002:0128, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Відповідно до Додатку до Положення про земельний податок у м. Ужгороді, затвердженого рішенням XXVІІ сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 09.07.2015 року №1747, ставка податку за 1 кв. м. земельної ділянки, яка перебуває у власності або користуванні, на 2018 рік становить 0,7% від її нормативно-грошової оцінки (а.с.45-49).
Відповідно до Додатку до Положення про сплату за землю (земельний податок) у м. Ужгороді, затвердженого рішенням XXIV сесії VII Ужгородської міської ради від 10.07.2018 року №1151, ставка податку за 1 кв. м. земельної ділянки (вид цільового призначення земель 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) за 2019 та 2020 роки становить 1% від її нормативно-грошової оцінки (а.с.52-59).
На підставі вказаних положень, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області проведено нарахування земельного податку позивачу за 2018 рік у сумі 1595,08 грн., за 2019 рік - 2278,69 грн., за 2020 рік - 2278,69 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 №3651-0409-0701.
Звертаючись із скаргою на вказане податкове повідомлення-рішення до ДПС України, ОСОБА_1 як на підстави скасування такого, вказував на відсутність розрахунку податкового зобов`язання та зазначенням у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні податкової адреси: АДРЕСА_2 , якої, як вказує позивач, ніколи не було. Такі ж підстави скасування податкового повідомлення-рішення зазначені у позовній заяві.
Відповідно до абзацу 6 пункту 58.1 статті 58 ПК України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Аналогічні положення передбачені пунктом 3 Розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204.
Таким чином, законодавчо не встановлено прямого обов`язку надсилання податковим органом розрахунку податкового зобов`язання, такий розрахунок додається до податкового повідомлення-рішення за наявності такого. При цьому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення містить інформацію щодо: підстави нарахування податкового зобов`язання; посилання на норми ПК України, відповідно до яких зроблений розрахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов`язання; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення. 
В свою чергу, позивач самостійний розрахунок суми податку та застосування відповідних вхідних даних та коефіцієнтів при такому розрахунку на спростування даних оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не наводить.
Щодо зазначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні адреси: АДРЕСА_2 , то відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником квартири за вказаною адресою.
Разом з тим, саме податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 №3651-0409-0701 надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, відомості про яку містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. І. Сільвая, 39. Отримання такого позивач не заперечує.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматись як безумовні підстави для висновку про його протиправність і, як наслідок, про скасування такого податкового повідомлення-рішення.
Якщо відповідний акт індивідуальної дії прийнятий контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього податкового повідомлення-рішення (зокрема, порушення законодавства, за яке здійснюється донарахування, та розмір останнього), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми.
У такому разі податкове повідомлення-рішення органу доходів і зборів варто розцінювати як акт індивідуальної дії з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.
Вказане відповідає висновка Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №820/2753/17, від 18 лютого 2021 року у справі №826/25700/15, від 21 жовтня 2021 року у справі № 814/724/17.
Щодо оскарження позивачем рішення Державної податкової служби України про розгляд скарги №264/с/99-00-06-01-004-09 від 20.01.2021, то як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, що рішення про результати розгляду скарги не є таким, що прийняте у зв`язку з реалізацією управлінських повноважень, а є актом вирішення спору в досудовому порядку, не створює юридичного наслідку для позивача, а визнання цього рішення протиправним та його скасування не призведе до відновлення порушеного права.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що здійснює основний вид діяльності за КВЕД 47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах, а приміщення по АДРЕСА_1 використовується як фізичною особою-підприємців 2-ї групи спрощеної системи оподаткування.
Вказані аргументи скаржника, на переконання суду апеляційної інстанції, не можуть розглядатись як самодостатня підстава для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідно до положень ПК України спрощена система оподаткування запроваджує інші умови, порядок та механізм сплати земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку), а також встановлює можливість відновлення сплати такого на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою. Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності, можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов не встановлена. 
В свою чергу, позивач належними та допустимими доказами не підтверджує використання спірної земельної ділянки для проведення господарської діяльності, така обставина не зазначались позивачем у позовній заяві та в порядку адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення.
При цьому, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) серед видів діяльності ФОП ОСОБА_1 вказано також - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), а місцезнаходження зазначено: АДРЕСА_3 .
Згідно з положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з положеннями статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтвердження наявність правових підстав для звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку) за спірні періоди, вказані підстави не були заявлені в суді першої інстанції, окремі дефекти рішення контролюючого органу не можуть сприйматись як безумовні підстави для висновку про його протиправність, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №3651-0409-0701 від 23.11.2020.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення навів мотиви правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі №260/447/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко