ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року                                        м.Дніпро                   Справа №  908/280/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В.,  
судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е. В.,
секретар судового засідання Григоренко А.А., 

представники сторін:
від позивача(в режимі відеоконференції): Ремига О. В. адвокат, довіреність № 647  від 24.12.2020 р.;
від відповідача: Білоус В.І. представник, довіреність № 022/20-19 від 19.01.2021, наказ № 103  від 19.01.2021 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Концерну “Міські теплові мережі” на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2021 у справі №908/280/21 (суддя Боєва О.С. повне рішення складено 02.07.2021)
за позовом  Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго”, код ЄДРПОУ 00130926 (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)
до Концерну “Міські теплові мережі”, код ЄДРПОУ 32121458 (69006, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137) 
про стягнення суми 557863,23 грн.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення суми у розмірі 557863,23 грн., в тому числі: 220659,29 грн. – 3% річних, 337203,94 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 44 від 01.01.2019, укладеного між Публічним акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” та Концерном “Міські теплові мережі”, встановлено, що Споживач  оплачує за розподіл (передачу) електроенергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та Додатком № 4 “Порядок розрахунків”. Відповідачу були виставлені та направлені рахунки: № 44/10/рп від 31.10.2019 з кінцевим терміном оплати 12.11.2019, № 44/11/рп від 30.11.2019 з кінцевим терміном оплати 12.12.2019 та №44/12/рп від 31.12.2019 з кінцевим терміном оплати 14.01.2020. Станом на дату подання позовної заяви вказані рахунки не сплачені. У  зв`язку із порушенням термінів оплати позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних за загальний період з 13.11.2019 по 18.01.2021  на суму 220659,29 грн. та інфляційні втрати за загальний період з 01.12.2019 по 31.12.2020 на суму 337203,94 грн., які заявлено позивачем до стягнення. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 20, 193, 230 ГК України та умовами договору. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в цій сфері, відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, у зв`язку з чим вина Концерну “МТМ” у простроченні платежів за Договором відсутня, тому і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином  в діях відповідача відсутня вина, як необхідна умова для покладення на нього відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із загальних засад цивільного та господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності та враховуючи вищенаведені обставини, а також: ненадання позивачем доказів понесення ним збитків та інших негативних наслідків, які настали для нього через несвоєчасну оплату за Договором; незначність прострочення виконання; відсутність вини відповідача  просив у позові відмовити.
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.06.2021 року позов задоволено повністю, стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" суму 220659 (двісті двадцять тисяч  шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 29 коп. – 3% річних, суму 337203 (триста тридцять сім тисяч двісті три) грн. 94 коп. інфляційних витрат та суму 8367 (вісім тисяч триста шістдесят сім) грн. 95 коп. витрат зі сплати судового збору. 
Рішення суду мотивовано тим, що господарський суд дійшов до висновку про доведеність факту порушення відповідачем зобов`язання з оплати рахунків за надані позивачем послуги з розподілу (передачі) електричної енергії згідно з виставленими позивачем  рахунками: № 44/10/рп від 31.10.2019, № 44/11/рп від 30.11.2019, № 44/12/рп від 31.12.2019, що відповідно до статті 625 ЦК України є підставою для стягнення 3% річних та інфляційних витрат.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Концерн “Міські теплові мережі” звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2021 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що Господарський суд Запорізької області прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, не надав належну оцінку фактичним обставинам та доказам у їх сукупності, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення.
Відповідач зазначає, що 30.03.2021 року у повному обсязі сплатив 6     917     719,00 грн. за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 року № 44, що не заперечується позивачем, що свідчить про те, що відповідач у повному обсязі виконав та по теперішній час виконує зобов`язання за Договором, основний борг перед Позивачем відсутній, що не оспорюється Позивачем. Відповідач добросовісно вживав і вживає всіх можливих заходів для виконання свого зобов`язання за Договором.
З огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в цій сфері. Відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, у зв`язку з чим вина Концерну  “МТМ” у простроченні платежів за Договором відсутня, тому і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 614 Цивільного кодексу України позбавляє Позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені умовами договору та частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. В діях Відповідача відсутня вина, як необхідна умова для покладення на нього відповідальності за порушення зобов`язання.
Виходячи із загальних засад цивільного та господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, скаржник просив врахувати відсутність основного боргу у Відповідача перед Позивачем, незначний період прострочення, відсутність вини Відповідача, тяжке фінансове становище Відповідача, значний розмір загальної заборгованості споживачів перед Відповідачем, розмір  поточних зобов`язань Відповідача, вжиття всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством, для виконання свого зобов`язання за Договором.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
24.09.2021 року на адресу Центрального апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” надійшов відзив на апеляційну скаргу.
27.09.2021 року на адресу Центрального апеляційного господарського від Концерну “Міські теплові мережі”  надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу.
Зважаючи, що вищезазначені документи надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду після оголошення у судовому засіданні, яке відбулося 23.09.2021 року, вступної та резолютивної частин постанови, суд апеляційної інстанції залишив їх без розгляду.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Чус О. В. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Концерну “Міські теплові мережі” на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2021 року у справі № 908/280/21. Розгляд скарги було призначено в судове засідання на 23.09.2021 року.
У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 22.09.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/280/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021, справу №908/280/21 передано колегії суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.  
Встановлення судом обставин справи 
Публічним акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” (Оператор системи, позивач у справі), який діє на підставі ліцензії з розподілу електричної  енергії, що видана на підставі Постанови НКРЕКП  від 13.11.2018 № 1415, та Концерном “Міські теплові мережі” (Споживач, відповідач у справі) укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 44 від 01.01.2019. Договір укладено сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов договору згідно з Заявою-приєднання, що є Додатком № 1 до цього Договору (п.1.1). 
Згідно з Заявою-приєднання, підписаної Концерном “Міські теплові мережі” 07.12.2018, Договір вважається укладеним з 1 січня 2019 року. В Заяві визначено перелік об`єктів споживача та точок обліку за цими об`єктами.  
Згідно з п. 11.1 Договір набирає чинності з дня приєднання Споживача до умов цього договору та діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання.  Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. 
Відповідно до п. 1.2 умови Договору розроблені відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312 (далі – ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів окрім індивідуально-технічних (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас напруги, особливості обліку тощо).
За змістом  п.п. 12.8 12.12 Договору Додатки № 4, 5, 6, 14, 1.4.1, 1.4.2, 1.43, 15 до Договору є публічними. Зміни до цього Договору, що стосуються публічних умов Договору та додатків до цього Договору, що є публічними є однаковими для всіх споживачів та вносяться шляхом розміщення їх тексту на офіційному веб-сайті Оператора системи розподілу. Зміни набирають чинності з дати зазначеної у таких умовах.
Відповідно до пункту 12.15  паперова форма Договору від 01.01.2019, розміщеного на сайті Оператора системи ПАТ “Запоріжжяобленерго”, з подальшими змінами та доповненнями складеного станом на 16.05.2019.  
До вказаного Договору вносились зміни та доповнення відповідними Додатковими угодами, що набрали чинності з дня їх опублікування на сайті Оператора системи, зокрема з 13.08.2019, 26.12.2019. 
Відповідно до п. 6.2 Договору Споживач, зокрема, зобов`язався виконувати умови цього Договору, в тому числі, своєчасно проводити розрахунки відповідно до умов Договору.
Оплата послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за цим Договором здійснюється на поточний рахунок оператора (п.5.2).
В пункті 2.3 Договору встановлено, що Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з Додатком № 4 “Порядок розрахунків”.
Відповідно до п. 1.3 додатку № 4 розрахунковим вважається період з 00 години першого числа до 24 години останнього числа поточного місяця. Розрахунки за надані послуги з розподілу електричної енергії проводяться споживачем виключного грошовими коштами на поточний рахунок оператора системи, вказаний в п. 13 Договору.  
За підсумками розрахункового періоду оператор системи виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу остаточного розрахунку визначається, виходячи  з тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та фактичного обсягу спожитої електричної енергії згідно даних “Акта про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період” та з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача (п. 1.7 Додатку № 4). 
Згідно з пунктом 1.5 Додатку № 4 до Договору встановлено, що Споживач не пізніше 14-00 годин 3-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до Оператора системи для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою Споживача та скріплених його печаткою “Акт про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період” за формою Додатка № 6. Оператор системи підписує поданий акт та один примірник повертає Споживачу.
Якщо до мереж Споживача приєднані електроустановки Субспоживачів, у “Акті про спожиту активну електричну енергію за розрахунковий період” (п. 3Додатка №6) надаються дані про обсяги переданої активної електричної енергії окремо кожному Субспоживачу, у відповідності до п. 4 Додатка № 3) (пункт № 1.6 цього Додатку).
В пункті 1.8 Додатку № 4 до Договору, зазначено, що рахунки, виставлені Оператором системи відповідно до умов Договору для оплати послуг з розподілу електричної енергії (попередньої оплати, остаточного розрахунку, тощо), надаються, як правило, уповноваженому представнику Споживача під його розпис на екземплярі рахунка, що залишається у Оператора системи. У разі неотримання представником Споживача рахунків для здійснення передбачених умовами Договору платежів, відповідні рахунки направляються Споживачу Оператором системи поштовим зв`язком, кур`єром або за допомогою інтернет-сервісу.
Згідно п. 1.9 Додатку № 4 до Договору, Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 5 робочих днів з дня отримання рахунка (якщо інший термін не встановлений умовами Договору для конкретного виду платежів), здійснити оплату рахунка, що надається йому Оператором системи.
Датою отримання рахунка, вважається:
- у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику Споживача - дата отримання цього рахунка Споживачем, зазначена ним в рахунку на екземплярі Оператора;
- у разі направлення рахунка рекомендованим листом - дата, зазначена на фіскальному чеку поштового відправлення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні -7 днів);
- у разі направлення рахунка нарочним - дата вручення його Споживачу; у разі направлення рахунка інтернетом-сервісом - дата, визначена п. 3.5. цього Додатка. 
Матеріали справи свідчать, що сторонами були підписані та скріплені печатками Акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за жовтень 2019 року – в кількості 1566500 кВт.год, за листопад 2019 року – в кількості 5988402 кВт.год, за грудень 2019 – в кількості 6684781 кВт.год  
На підставі вищевказаних отриманих даних ПАТ “Запоріжжобленерго” були виставлені відповідачу рахунки згідно умов договору про надання послуг з розподілу за жовтень, листопад та грудень 2019 (а.с. 26-28):
- № 44/10/рп від 31.10.2019 на суму 792373,30 грн. (до сплати – 507318,88 грн.);
- № 44/11/рп від 30.11.2019 на суму 3029077,45 грн.;
- № 44/12/рп від 31.12.2019 на суму 3381322,67 грн.
Вказані рахунки отримано відповідачем 02.11.2019, 02.12.2019 та 03.01.2020 відповідно, про що свідчать підписи представника Концерну “МТМ” на кожному з цих рахунків з датою про їх отримання. Також у рахунках зазначений кінцевий термін їх сплати: 12.11.2019, 12.12.2019, 14.01.2020.  
Згідно з підписаним сторонами Актом звіряння взаємних розрахунків за договором №44 від 01.01.2019 (а.с.47), станом на 01 січня 2020 року заборгованість Концерну “Міські теплові мережі” перед ПАТ “Запоріжжяобленерго” за послугу з розподілу за жовтень, листопад 2019 склала 6917719,00 грн. 
Відповідно до змісту позовної заяви станом на дату її складання та направлення до суду – 29.01.2021 (отримана судом 02.02.2021) вищевказані рахунки відповідачем оплачені не були.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є: договори та інші правочини.
Відповідно до      статті 193 Господарського кодексу України,     господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання     відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення      Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених      Господарським кодексом України.
Аналогічні приписи містять в статтях     525,     526 Цивільного кодексу України.
Нормами статті 901 Цивільного кодексу України       встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Приписами     статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку із простроченням відповідачем оплати виставлених рахунків позивач звернуся до суду з позовною заявою з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми 220659,29 грн. – 3% річних, нарахованих згідно з розрахунком за загальний період з 13.11.2019 по 18.01.2021, а також суми 337203,94 грн. інфляційних втрат за загальний період: грудень 2019 – грудень 2020 включно. 
Відповідач факт отримання від позивача вказаних рахунків на оплату послуг з розподілу електричної енергії не заперечив, доказів здійснення оплати у встановлений договором строк суду не надав.
Факт порушення грошових зобов`язань відповідачем є доведеним. Період та розмір заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних витрат визначені позивачем правильно, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд Запорізької області дійшов правильного висновку, що вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 220659,29 грн. та інфляційних витрат у розмірі 337203,94 грн. підлягають задоволенню.
Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України     є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.  Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.
Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання, які не є штрафними санкціями.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими доводи скаржника, що в його діях відсутня вина, як необхідна умова для покладення на нього відповідальності за порушення зобов`язання.
З тих же підстав судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржника, що він 30.03.2021 року у повному обсязі сплатив 6     917     719,00 грн. за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 року № 44, оскільки цей факт ніяким чином не впливає на правильно встановлені судом першої інстанції обставини, що відповідач прострочив оплату, виставлених позивачем рахунків  № 44/10/рп від 31.10.2019 на суму 792373,30 грн. (до сплати – 507318,88 грн.); № 44/11/рп від 30.11.2019 на суму 3029077,45 грн.; № 44/12/рп від 31.12.2019 на суму 3381322,67 грн., які отримано відповідачем 02.11.2019, 02.12.2019 та 03.01.2020 відповідно та в яких зазначений кінцевий термін їх сплати: 12.11.2019, 12.12.2019, 14.01.2020 відповідно. 
За приписами частини 3     статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Позивачем доведено порушення його прав та обов`язків з боку відповідача, в той же час відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами такого порушення.
Згідно із частиною 1     статті 86 Господарського процесуального кодексу України      суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За вказаних обставин і наведених норм чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Концерну “Міські теплові мережі” слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2021 року залишити без змін.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на приписи статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального     і     процесуального     права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишається без змін.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Концерну “Міські теплові мережі” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.2021 року у справі № 908/280/21  залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження та його строки визначені ст. ст. 287, 288 ГПК України.
Повна постанова складена - 01.10.2021.

Головуючий суддя                                                                       О.В. Чус

Суддя                                                                                          І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                          Е.В. Орєшкіна