ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7869/21 Справа № 212/1887/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                                        м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Кислиця І.В.
сторони справи:
позивач-  ОСОБА_1 
відповідач-  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного позовного провадження  цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах, якого діє представник –адвокат Гореліков Максим Миколайович на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 31травня 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, уточнивши вимоги 23 лютого 2021 року просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - легкового автомобіля «Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , vin № НОМЕР_3 , - в розмірі 75 890 гривень 88 коп.; визнати за відповідачем  ОСОБА_2 право власності на вказаний транспортний засіб. Припинити право спільної сумісної власності  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3  на спірний транспортний засіб. До виконання відповідачем  ОСОБА_2  рішення суду в частині сплати компенсації вартості належної  ОСОБА_1 1/2 частки у спільній сумісній власності подружжя, відповідно до вимог ст.267 ЦПК України, вжити заходи для забезпечення виконання рішення, заборонивши відповідачеві  ОСОБА_2  будь-які дії щодо перереєстрації права власності на спірний транспортний засіб та стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати у повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Довгинцевського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року визнано спільним об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ) легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 . 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року рішення суду у вказаній частині залишено без змін та набрало законної сили. 
В теперішній час, внаслідок постійного знаходження транспортного засобу у фактичному володінні відповідача, вона позбавлена можливості самостійного користування та розпоряджання своєю власністю, тому, зважаючи на припинення сімейних відносин, її відповідні майнові права щодо спільного майна фактично порушуються відповідачем. 
Враховуючи, що спірний легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є неподільним майном, частка майна в натурі кожному з подружжя з нього виділена бути не може, тому доцільним є визнання права власності на автомобіль за відповідачем ОСОБА_2 з присудженням на її користь грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу. 
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №19/104-17/1/12.2/42 від 09 грудня 2020 року, встановлено дійсну середню вартість спірного транспортного засобу в сумі 151 781 грн. 75 коп. (303 563, 49 / 2 = 151 781, 75), а тому 1/2 частка його вартості, що підлягає стягненню на користь позивача, за вищевказаним розрахунком, - складає 75 890 гривень 88 коп. 
За правилами ст.267 ЦПК України, при визнанні за відповідачем права власності на транспортний засіб із стягненням з нього на користь позивача відповідної компенсації 1/2 частки його вартості, виникне обов`язкова необхідність забезпечити виконання рішення суду із забороною відповідачеві вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на транспортний засіб до виконання ним рішення суду в частині сплати на мою користь компенсації вартості належної мені частки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
10 червня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5  до ОСОБА_4  в якій, уточнивши вимоги 25 березня 2021 року просив визнати право спільної часткової власності подружжя  ОСОБА_2  та ОСОБА_4  на наступне рухоме майно та зобов`язання, а саме: планшет «Samsung Galaxy Tab 2 7 3G», картка пам`яті «Silicon Power micro SDHC 32Gb», чохол «Capdase Samsung 3100», пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, загальною вартістю 4363,20 гривень; цифрову фотокамеру «Canon Digital EOS 600D 18-55», фотосумку «Lowepro Adventura 160 Black», карта пам`яті «Apacer SDHC 32 Gb Class 10», загальною вартістю 5799,40 гривень; зобов`язання за кредитним договором №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року, на придбання транспортного засобу «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 загальна вартість кредиту - 65 790 гривень по Ѕ частини за кожним; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна в розмірі 5081,30 грн. та виконаних самостійно ОСОБА_2 зобов`язань у розмірі 18 692,42 грн., а разом: 23 773,72 грн.; витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 холодильник «LG GR 459 QVJA» вартістю 4 118 гривень; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесенні останнім судові витрати.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що з ОСОБА_3 перебував у шлюбі у період з 25.08.2007 року по 27.05.2008 року та з 21.11.2009 року до 25.04.2014 року. Фактично шлюбні відносини тривали при першому шлюбі з 25.08.2007 року по травень 2008 року та при другому шлюбі з 21.05.2009 року по грудень 2013 року. В період шлюбних відносин за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі кредитних угод, була придбана побутова техніка, заявлена ним до поділу, яка після припинення шлюбних відносин залишилася у користуванні ОСОБА_4 на загальну суму 5799,40 гривень.
Крім того, в період шлюбних відносин, позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на придбання транспортного засобу №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року, за яким він виконував самостійно зобов`язання у періоди з травня 2008 року по травень 2009 року включно та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно. У зв`язку із тим, що фактично позивач виконував не лише своє зобов`язання але і зобов`язання відповідача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію Ѕ частини вартості вищевказаного спільного сумісного майна та вартість Ѕ частини виконаного самостійно позивачем зобов`язання. 
Так, Позивачем було самостійно виконано зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в наступних періодах та в розмірі, а саме: з травня 2008 року по травень 2009 року включно в сумі - 16 747,72 гривні (6266,70 ) грн. кредит та 10481.02 грн. (комісії) та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно в сумі - 20 637.12 гривні (18541,98 грн. кредит та 2095,98 грн. комісії), а загалом 37384,84 гривні. Враховуючи ту обставину, що кредитний договір було укладено в інтересах сім,ї, вважає за необхідне стягнути 1/2 вартості виконаного самостійно позивачем зобов`язання тобто суму у розмірі - 18 692,42 гривні (37 384,84 / 2).
Після припинення шлюбних відносин в розпорядженні відповідача  залишився холодильник «LG GR 459 QVJA» вартістю 4118,00 гривень, який було придбано позивачем за особисті кошти до шлюбних відносин з відповідачем, який слід витребувати у відповідача. Усі вищевказані обставини досліджувалися судом в справі №211/1745/17, тому відсутня необхідність доводити встановленні судом обставини. 
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволені частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію половини вартості спільного сумісного майна подружжя: автомобіля «Шевроле Авео» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 в розмірі 74462 (сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 17 копійок.
Прининено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль «Шевроле Авео» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання кредитного зобов`язання та майна спільною сумісною власністю, стягнення грошової компенсації задоволені частково.
Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на майно подружжя: планшет "Samsung Galaxy Tab 2 7 3G", картку пам`яті "Silicon Power micro SDHC 32Gb", чохол "Сарdase Samsung 3100", пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості вказаного спільного сумісного майна в розмірі 2181 (дві тисячі сто вісімдесят одна) гривня 60 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 77 гривень 16 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Гореліков М.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_3 в задоволенні її первісних позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 понесені відповідачем судові витрати по справі.
При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що кредитні кошти були отримані відповідачем в інтересах сім`ї, що було досліджено в іншій справі №211/1745/17, тому вони підлягають поділу між подружжям.
Посилаючись на правові позиції, викладені у постановах від 13.05.2019 року у справі №638/1962/17, від 06.03.2019 у справі №754/11103/16-ц, від 30.01.2019 у справі №372/1556/16ц, від 17.04.2019 у справі №631/1982/16-ц, від 10.10.2019 у справі №607/283/16-ц, вказує на те, що до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Представник відповідача наголошує на тому, що Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 2020 року зазначив, що кредитні договори, укладені в інтересах сім`ї, передбачають спільну часткову власність та солідарну відповідальність для обох з подружжя, незважаючи на відсутність посилання на солідарність зобов`язання у таких договорах. При вирішенні спору про визнання кредитного зобов`язання та майна правом спільної сумісної власності, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинни керуватися тим, що подружжя володіє такими кредитами на праві рівної та спільної часткової власності. Вказує, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач за зустрічним позовом знала про укладення кредитних договорів, користувалася під час шлюбних відносин вищезазначеним майном та користується ним і наразі. Зазначає, що судом повинно було бути досліджено питання, для чиїх саме потреб були отримані кредитні кошти та на що вони були використані, а відповідь на зазначене надано доказами позивача за зустрічним позовом, які суд в повній мірі не дослідив.
Сторона відповідача вказує на те, що доводи та аргументи позивача за зустрічним позовом, а також надані для доведення певних обставин справи докази не були почуті та належним чином оцінені судом першої інстанції.
Також, представник відповідача наголошує на тому, що суд взяв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження, наданий відповідачем за зустрічною позовною заявою і не взяв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 05.05.2020 року №71/20, наданий позивачем за зустрічним позовом.
Скаржник вважає, що суд помилково трактує висновок судового експерта Марченко В.О. стосовно вартості спірного автомобіля «Шевроле Авео», в якому замість ринкової вартості автомобіля, експертом було надано відповідь, у якій зазначено середню ринкову вартість 5-ти різних модифікацій автомобіля. Вирішуючи питання щодо вартості спірного транспортного засобу, суд виходив з арифметичної середньої вартості 5-ти різних модифікацій автомобіля, що є помилковим і недопустимим, адже зазначена у рішенні суду вартість спірного автомобіля у розмірі 148 924,35 грн. є помилкою, оскільки на вимогу суду експерту було поставлено питання ринкової вартості, а не середньої ринкової вартості. Також, скаржник зазначає, що експерт у висновку не надав єдиної суми середньої вартості транспортного засобу, а суд при прийнятті рішення розрахував вартість транспортного засобу, виходячи з середньої арифметичної вартості від середньо ринкової вартості 5-ти різних модифікацій транспортного засобу.
Окрім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та не враховано, що відповідач не створював перешкод у користуванні транспортним засобом для позивача та пропонував викупити її частку права власності на зазначений автомобіль, про що неодноразово було зазначено під час судового розгляду при вирішені спору.
У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1  та її представника- адвоката Петрикова В.А., які, кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, з викладених у відзиві підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 25 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 25.08.2007 року, а/з№478 (а.с. 20).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу видане Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 27 травня 2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано. (а.с.22).
Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) перебували у шлюбі з 21 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 21.11.2009 року, а/з№633 (а.с. 21).
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 квітня 2014 року шлюб між подружжям розірваний.(а.с.23).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2019 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 21.05.2009 року по 20.11.2009 року (включно). Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_4 , двигун НОМЕР_2 , vin № НОМЕР_3 . В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю. У задоволенні самостійних вимог третьої особи ОСОБА_8 відмовлено повністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.24-30).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7754,78 грн., а також судові витрати. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.31-35).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , видане Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 09.01.2021 року, позивач ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_10 » (а.с. 221).
Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів, наданих сторонами, виходив з того, що спірний автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2 , перебуває в його фактичному користуванні, при цьому є неподільною річчю в розумінні ст.183 ЦК, тобто його не можна поділити без втрати цільового призначення, тому необхідно стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за Ѕ частини вартості спірного автомобіля на користь ОСОБА_4 , припинивши право спільної сумісної власності на автомобіль.
Відмовляючи позивачу ОСОБА_3 у визначенні в рішенні суду про заборону відчудження спірного автомобіля до виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 Ѕ частки вартості автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки ухвалою суду від 10.04.2020 року було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, яка скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2020 року, тому у суду відсутні підстави для встановлення заборони відчуження спірного автомобіля до виконання рішення.
Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні його зустрічних позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя зобов`язання за кредитним договором на придбання транспортного засобу №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року в сумі 37384,84 грн., які він сплатив самостійно у періоди з травня 2008 року по травень 2009 року включно та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно, суд виходив з того, що ці ці вимоги є обґрунтованими, тому половина сплачених коштів в сумі 18692,42 грн. підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , однак з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки як з моменту розірвання шлюбу між сторонами 14.04.2014 року, так і з моменту повного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором в березні 2015 року, станом на момент подання зустрічного позову 10 червня 2020 року, сплинув трирічний строк позовної давності за вимогою про поділ майна подружжя. При цьому, під час розгляду спору між сторонами Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу, ОСОБА_2 такі вимоги не заявлялись, тобто перебіг строку позовної давності не переривався.
Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог щодо розподілу спільного сумісного майна у вигляді цифрової фотокамери «Canon Digital EOS 600D 18-55», фотосумки «Lowepro Adventura 160 Black», карта пам`яті «Apacer SDHC 32 Gb Class 10», загальною вартістю 5799,40 гривень, яке було придбане за кредитним договором ABH0FZ81350366 від 09.08.2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що це майно вже було розподілено між сторонами, відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року разом з іншим майном зі стягненням з ОСОБА_4 половини вартості вказаного майна на користь ОСОБА_2 і рішення виконано в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2  за зустрічним позовом щодо поділу майна у вигляді планшету «Samsung Galaxy Tab 2 7 3G», картка пам`яті «Silicon Power micro SDHC 32Gb», чохол «Capdase Samsung 3100», пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, загальною вартістю 4363,20 гривень, придбане за кредитним договором № A33QRD81350144 від 13.11.2012 року є спільною сумісною власністю сторін, було придбане в інтересах сім`ї і кредит погашено під час перебування сторін у шлюбі, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту подання ОСОБА_2 зустрічного позову 12.04.2018 року під час розгляду спору між сторонами Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу, ОСОБА_2 було невірно обрано спосіб захисту своїх прав та не заявлено вимог щодо стягнення половини вартості вказаного майна з ОСОБА_4 , тому у задоволенні цієї частини позовних вимог йому було відмовлено судом, тому перебіг строку позовної давності в частині цих вимог перервався, а отже ці вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсації половини від вартості зазначеного майна в розмірі 2181,60 грн. (4363,20/2) грн.
Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи представника ОСОБА_11 , викладені в апеляційній скарзі, повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в судовому рішенні, та не може погодитись із доводами сторони відповідача, викладеними у скарзі, виходячи з наступних підстав.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
За ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.  Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.  Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.  Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, спірний автомобіль визнаний об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, вказані обставини не доказуються при розгляді даної справи, а вирішується лише питання щодо поділу спірного майна.
В частині позовних вимог позивача за первісним позовом про поділ автомобіля в рівних частинах в натурі та припинення права власності позивача на частку у спільному майні, відповідачем заперечень в ході судового розгляду справи висловлено не було. 
За ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.  У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Доводи сторони відповідача, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що кредитні кошти були отримані відповідачем в інтересах сім`ї, що було досліджено в іншій справі №211/1745/17, тому вони підлягають поділу між подружжям, що судом не було досліджено питання, для чиїх саме потреб були отримані кредитні кошти та на що вони були використані, що доводи та аргументи позивача за зустрічним позовом, а також надані для доведення певних обставин справи докази не були почуті та належним чином оцінені судом першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються оскаржуваним судовим рішення.
Зокрема, суд погодився з доводами ОСОБА_2 щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя зобов`язання за кредитним договором на придбання транспортного засобу №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року в сумі 37384,84 грн., які він сплатив самостійно у періоди з травня 2008 року по травень 2009 року включно та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно, визнавши їх обґрунтованими, однак з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності, суд на законних підставах відмовив у задоволенні цих позовних вимог, пославшись на те, що як з моменту розірвання шлюбу між сторонами 14.04.2014 року, так і з моменту повного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором в березні 2015 року, станом на момент подання зустрічного позову 10 червня 2020 року, сплинув трирічний строк позовної давності за вимогою про поділ майна подружжя. 
При цьому, судом було враховано, що під час розгляду спору між сторонами Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу, ОСОБА_2 такі вимоги не заявлялись, а отже, перебіг строку позовної давності не переривався.
Матеріалами справи встановлено, що 22.04.2021 року відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування строків позовної давності до вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом про поділ майна подружжя.
Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Відповідно до ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.  Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Відповідно до ч.3,4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог щодо розподілу спільного сумісного майна у вигляді цифрової фотокамери «Canon Digital EOS 600D 18-55», фотосумки «Lowepro Adventura 160 Black», карта пам`яті «Apacer SDHC 32 Gb Class 10», загальною вартістю 5799,40 гривень, яке було придбане за кредитним договором ABH0FZ81350366 від 09.08.2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що це майно вже було розподілено між сторонами, відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року разом з іншим майном зі стягненням з ОСОБА_4 половини вартості вказаного майна на користь ОСОБА_2 і рішення виконано в повному обсязі.
Доводи сторони відповідача, що суд взяв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження, наданий відповідачем за зустрічною позовною заявою і не взяв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 05.05.2020 року №71/20, наданий позивачем за зустрічним позовом, що суд помилково трактує висновок судового експерта Марченко В.О. стосовно вартості спірного автомобіля «Шевроле Авео», що зазначена у рішенні суду вартість спірного автомобіля у розмірі 148 924,35 грн. є помилкою, оскільки суд при прийнятті рішення розрахував вартість транспортного засобу, виходячи з середньої арифметичної вартості від середньо ринкової вартості 5-ти різних модифікацій транспортного засобу, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступних підстав.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ухвалою суду від 26.10.2020 року за клопотанням ОСОБА_4 призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою визначення вартості спірного автомобіля, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, ухвалою суду від 29 грудня 2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації Ѕ частини вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції прийняв, як належний та допустимий доказ у справі висновок судової автотоварознавчої експертизи від 09 грудня 2020 року, що був проведений на підставі ухвали суду від 26.10.2020 року, тоді, як наданий відповідачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 05.05.2020 року №71/20, яким визначено ринкову вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску в розмірі 80341,89 грн., суд не взяв до уваги як допустимий та достовірний доказ, оскільки вказаний висновок складено на замовлення відповідача, без ухвали суду і експерт не попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. 
Висновком судової автотоварознавчої експертизи від 09 грудня 2020 року, проведеним дослідженням встановлено наявність 5-ти модифікацій досліджуваних автомобілей, а точна модифікація досліджуваного автомобіля не вказана і об`єкт дослідження експерту не наданий, тому дослідження проведено на підставі наданих документів з оцінкою усіх модифікацій КТЗ.
Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin № НОМЕР_8 , S B4LM510 5MT (T250), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 128724,50 грн. 
Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin № НОМЕР_8 , SЕ B4LM554 5MT (T250), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 144850,43 грн.
Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , двигун НОМЕР_2 , vin № НОМЕР_8 , SЕ Н4МM554 5MT (T250), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 133251,08 грн.
Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin № НОМЕР_8 , SХ Н4ХM45J 4АT (T250), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 174838,99 грн. 
Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , vin № НОМЕР_8 , SХ Н4ХM45J 4АT (T250), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 162956,74 грн. 
Враховуючи наданий висновок експерта, з метою з`ясування точної модифікації спірного автомобіля, судом першої інстанції було витребувано у Територіального сервісного центра МВС №1243 копій усіх документів, на підставі яких проведено відчуження та реєстрація права власності автомобіля за ОСОБА_2 . 
Відповіддю Територіального сервісного центра МВС №1243 встановлена неможливість надання документів, на підставі, яких за ОСОБА_2 був зареєстрований спірний автомобіль CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , у зв`язку з закінченням терміну архівного зберігання документів (т.1 а.с.213).
Окрім того ОСОБА_2 суду пояснював, що у нього, окрім Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу також не має інших документів з інформацією про модифікацію автомобіля. 
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виходив з арифметичної середньої вартості, що вираховується з урахуванням висновку експерта наступним чином 128724,50 грн.+144850,43 грн.+133251,08грн.+174838,99грн.+162956,74грн.=744621,74/5=148924,35грн.
Таким чином, вартість Ѕ частини від спірного автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складає 74462,17 грн. (148924,35гр./2).
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині визначення вартості спірного автомобіля.
Окрім того, судом першої інстанції було враховано, що відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 , був належним чином повідомлений судом про призначення експертизи від 26.10.2020 року, шляхом направлення йому копії ухвали суду, яка ним отримана 10.11.2020 року, про що свідчить його підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.164). 
Також, листом від 16.11.2020 року ОСОБА_2 та його представника – адвоката Горелікова М.М. суд повідомляв про необхідність надання експерту для дослідження автомобіля та оригіналів документів, а також роз`яснив наслідки ухилення від експертизи, передбачені ст.109 ЦПК України. Вказаний лист отриманий відповідачем та його представником 26.11.2020 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.168,169), проте відповідач ОСОБА_2 для дослідження експерту автомобіль не надав, що було розцінено судом як ухилення учасника справи від надання експерту необхідних матеріалів, відповідно до ст.109 ЦПК України. 
Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Заперечуючи визначену експертом середню ринкову вартість автомобіля, відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування експертного висновку, при цьому суд першої інстанції неодноразово як у підготовчому судовому засіданні, так і в ході судового розгляду роз`ясняв відповідачу його право просити про призначення у справі повторної або додаткової експертизи, однак останній не забажав скористуватись таким правом.
Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржниками вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах, якого діє представник–адвокат Гореліков Максим Миколайович залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: