П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/14921/21	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді - доповідача - Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,
за участю секретаря – Худика С.А.,
за участю представника  позивача – Сокуренка І.А.,
за участю представника апелянта – Пустільги І.В.,
за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Карпова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю 3- ої особи: ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Національної поліції в Одеській області (далі позивач, ГУНП в Одеській області), звернувся з позовом  до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі – відповідач, Відділ ПВР УПВР в Одеській області ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу ПВР УПВР в Одеській області Щеглової Є.В. від 28.07.2021 року по ВП №61276975 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що покладені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у справі №420/5059/19 зобов`язання, виконані Головним управлінням Національної поліції в Одеській області в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління Національної поліції в Одеській області. На думку позивача Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не прийнято до уваги факт виконання рішення суду, у зв`язку з чим штраф у розмірі 5100 грн. накладено безпідставно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позов Головного управління Національної поліції в Одеській області  – задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 28.07.2021 року по ВП №61276975.
В апеляційній скарзі, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 задоволено заяву стягувача, подану у порядку ст. 383 КАС України, та визнано протиправними дії ГУНП України в Одеській області щодо не врахування періоду з 01.12.2017р. по01.01.2020р. до вже наявної вислуги років, вказаної у наказі від 04.03.2020р. № 7 о/с на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 23.10.2019 року посправі № 420/5059/19. На думку апелянта, вказана окрема ухвала підтверджує не виконання позивачем рішення та правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця.
Крім того, апелянт наголошував на тому, що постанова про накладення штрафу є своєрідним захистом прав стягувача та стимулюванням виконання рішення боржником.
Позивач, ГУНП в Одеській області, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу Відділу ПВР УПВР в Одеській області не скористався.
ОСОБА_2 , не погоджуючись із судовим рішенням також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року та прийняти нове про залишення позову без розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не звернуто увагу на тому, що поданий ГУНП в Одеській області позов підлягає залишенню без розгляду на підставі положень п.3 ч.1 ст. 240 КАС України, згідно якої суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами про той самий предмет із тих самих підстав. Так, на думку апелянта, предметом оскарження у даній справі є дії державного виконавця з виконання рішення суду по справі № 420/5059/19, а тому це фактично спір між тими самими сторонами про той самий предмет, а саме: спір про обчислення загального стажу вислуги років ОСОБА_2 у лавах Національної поліції України, де відповідачем є ГУНП в Одеській області.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначав про помилковість висновків суду першої інстанції про повне виконання рішення суду по справі № 420/5059/19, оскільки судом не враховано, що рішенням у справі № 420/5059/19 відповідача зобов`язано включити весь період вимушеного прогулу до загального стажу ОСОБА_2 , втім ГУНП в Одеській області протиправно перераховано його стаж на підставі норм Закону України «Про національну поліцію».
Позивач, ГУНП в Одеській області, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги державної виконавчої служби відмовити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року – залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 у справі №420/5059/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року, визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років ОСОБА_2 за період з 06.11.2015р. по 30.11.2017р. 
Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_2 , видати з цього приводу наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 30.11.2017р. до загального безперервного стажу його служби та направити вказані відомості до ГУНП в Одеській області для залучення до особової справи. 
Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 30.11.2017р. 
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Одеській області щодо неврахування часу вимушеного прогулу у вислугу років ОСОБА_2 за період з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року. 
Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Одеській області здійснити перерахунок вислуги років ОСОБА_2 , видати з цього приводу відповідний наказ, яким включити період вимушеного прогулу з 01.12.2017р. по 23.07.2018р. до загального безперервного стажу його служби.
10 лютого 2020 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/5059/19.
Постановою Головного державного виконавця Вiддiлу ПВР УПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. від 14.02.2020 року відкрито виконавче провадження ВП№61276975 з примусового виконання виконавчого листа №420/5059/19.
Листами ГУНП  в Одеській області від 22.06.2021 №20/1127 відділ примусового виконання рішень було повідомлено про виконання зазначеного рішення суду, та зазначено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у справі № 420/5059/19 виконано шляхом видання наказу ГУНП в Одеській області від 10.03.2020 № 350 o/c.
Даним наказом ГУНП в Одеській області, відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» майору поліції ОСОБА_2 , встановлено станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, - 19 років 04 місяці 09 днів.
Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області від 10.03.2020 № 350 o/c зарахований період проходження служби в Національній поліції України з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року (00 років 07 місяців 22 дні ).
Вислуга років була розрахована ОСОБА_2 як працівнику поліції (19 років 04 місяці 09 днів) відповідно до ст. 78 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію», та складається з наступних періодів:
Служба в Збройних силах з 09.11.1999 по 12.10.2000 (00 років 11 місяців 03 дні);
Проходження служби в ОВС та НПУ 3 25.07.2001 по 01.01.2020 (18 років 05 місяці 06 днів)
Разом 19 років 04 місяці 09 днів.
Окрім того, судом встановлено, що Наказом № 7 о/с від 04.03.2020 року ГУ МВС в Одеській області здійснено перерахунок вислуги років майора міліції ОСОБА_2 , включаючи період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року до загального безперервного стажу його служби. Виплачено на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року (а.с.80).
27 липня 2021 року відповідачем прийнята постанова ВН №61276975 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. на ГУ ПФУ за невиконання без поважних причин рішення суду.
Вважаючи протиправною постанову державного виконавця про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що накладення на ГУНП в Одеській області штрафу є безпідставним, з огляду на виконання ГУНП в Одеській області рішення суду у справі №420/5059/19.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.
Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням суду спору немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження"  встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно зі змістом ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для застосування штрафу до боржника є невиконання у встановлений виконавцем строк рішення саме без поважних причин.
Поважними в розумінні норм Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Як встановлено судом, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у справі № 420/5059/19 виконано шляхом видання ГУ МВС в Одеській області Наказу № 7 о/с від 04.03.2020 року, згідно якого здійснено перерахунок вислуги років майора міліції ОСОБА_2 , включаючи період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року до загального безперервного стажу його служби. Виплачено на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 30.11.2017 року (а.с.80).
Окрім наведеного, колегія суддів враховує, що судове рішення виконано шляхом видання наказу ГУНП в Одеській області від 10.03.2020 № 350 o/c , яким здійснено перерахунок вислуги років майора міліції ОСОБА_2 , включаючи період вимушеного прогулу з 01 грудня 2017 року по 23 липня 2018 року. Виплачено на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.12.2017 року по 23.07.2018 року.
Даним наказом ГУНП, відповідно до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» майору поліції ОСОБА_2 , встановлено станом на 01 січня 2020 року стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки - 19 років 04 місяці 09 днів.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у справі № 420/5059/19 виконано ГУ НП в Одеській області в повній мірі, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу за невиконання рішення є безпідставною. 
Доводи апеляційної скарги відділу ДВС із посиланням на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що невиконання рішення суду підтверджується винесенням окремої ухвали у справі № 420/5059/19, колегія суддів не приймає, оскільки зазначена ухвала не набрала законної сили.
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності правових підстав для залишення позову ГУНП в Одеській області без розгляду на підставі положень п.3 ч.1 ст. 240 КАС України, згідно якої суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами про той самий предмет із тих самих підстав, колегія суддів зазначає таке. 
Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що  предметом оскарження у даній справі є дії державного виконавця з виконання рішення суду по справі № 420/5059/19, а тому це фактично спір між тими самими сторонами про той самий предмет,  колегія суддів вважає помилковими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є правомірність постанови головного державного виконавця Відділу ПВР УПВР в Одеській області Щеглової Є.В. від 28.07.2021 року по ВП №61276975 про накладення штрафу на ГУНП в Одеській області у розмірі 5100 грн..
Зазначені доводи ОСОБА_2 свідчать про помилкове тлумачення ним норм права та висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту судового рішення 25.11.2021р.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.