ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6490/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року (головуючий суддя Златін С.В.)
у справі  № 160/6490/21
за позовом   приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод»
до  Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» звернулось до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.04.2021 № 000/69/0701 про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 403593 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу про неправомірність заявленого позивачем бюджетного відшкодування у зв`язку з не підтвердженням реальності взаємовідносин ПрАТ «ДМЗ» з контрагентами-постачальниками з ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС», ТОВ «НАЙС», ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «МЕГАРОСТ». Позивач зазначає, що отримав від контрагентів товар та роботи і використав їх у власній господарській діяльності, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 адміністративний позов задоволено.
Суд встановив, що подані позивачем документи, які досліджувались відповідачем в ході перевірки,  є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання господарських операцій з контрагентами позивача і використання отриманого позивачем товару у власній господарській діяльності. Судом відхилив доводи відповідача, що правочини, укладені позивачем з ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС», ТОВ «НАЙС», ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «МЕГАРОСТ», ТОВ «Спецгідропостач», є нікчемними через те, що    за ланцюгом між попередніми контрагентами вказаних підприємств правочини визнані податковим органом ризикованими, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач, наводячи  обставини, зафіксовані в акті перевірки, наполягає на тому, що позивач неправомірно сформував у податковій декларації з ПДВ суми бюджетного відшкодування, оскільки господарські операції позивача з ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС», ТОВ «НАЙС», ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «МЕГАРОСТ», не спрямовані на настання реальних правових наслідків, у зв`язку з тим, що  поставка товару фактично не відбулася. Контрагенти позивача не мають трудових ресурсів, основних фондів, виробничих активів та відповідних дозволів. Первинні документи, надані позивачем, не дають можливість встановити обсяг робіт (послуг). Контрагенти позивача не знаходяться за своїми податковими адресами.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого письмового відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Позивач також звертає увагу, що суми ПДВ, віднесені позивачем до складу податкового
кредиту, по операціям з визначеними відповідачем  контрагентами, підтверджуються податковими накладними, зареєстрованими постачальниками в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрація яких була б неможливою у разі відсутності в системі електронного адміністрування ПДВ постачальника відповідної суми та у разі зупинення органом ДПС такої реєстрації.  Також, судом першої інстанції встановлено господарські взаємовідносини Позивача з ТОВ «ВКФ «НАЙС», ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «МЕГАРОСТ», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС», докази яких містяться в матеріалах справи. Наявність в АІС «Податковий блок» інформації стосовно можливих порушень податкового законодавства контрагентами позивача, будь-яких розбіжностей в даних податкового обліку не є
достатньою підставою для встановлення податкового порушення, допущеного позивачем. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем - Східним Міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «ДМЗ» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за грудень 2020 року (вх. № 9369839754 від 20.01.2021) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення, за результатом якої складений акт позапланової виїзної
документальної перевірки від 19.03.2021 №192/32-00-07-01-02-11/05393056.
Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п. 198.2, п.198.3, ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за серпень 2018 року на загальну суму ПДВ 1 248 738 грн.; п.200.1, п.200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму заявленого бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 409593 грн.
До таких висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з не підтвердженням реальності взаємовідносин ПрАТ «ДМЗ» з контрагентами-постачальниками, а саме: ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС», ТОВ «НАЙС», ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «МЕГАРОСТ», ТОВ «Спецгідропостач».
Відповідач листом від 07.04.2021 № 113/32-00-07-01-02-09 «Про розгляд заперечень» змінив висновок перевірки: позивачем допущено завищення суми податкового кредиту у грудні 2020 року на суму 403592,80 грн., оскільки під час перевірки позивача та аналізу наданих документів та співставлення з наявними даними в системі автоматичного адміністрування та ІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Спецгідропостач» придбало вугілля кам`яне у нерезидента АО ХД «СДС-Уголь» та здійснило його ввезення на територію України, через що встановлено походження товару та підтверджено ланцюг постачання на адресу позивача від ТОВ «Спецгідропостач».
На підставі акту перевірки відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 13.04.2021 № 000/69/0701, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду, на 403593 грн.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
За визначенням, наведеним  в пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп.14.1.231 п.14.1 ст.14  ПК України).
Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції підлягає з`ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення  спеціальної   податкової   правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення   зв`язку   між   фактом   придбання  товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською  діяльністю  платника податку.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку  з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186  цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За правилами п.200.4 ст.200 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до  пункту 200-1.3  статті 200-1  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.
До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема,  з придбання або виготовлення товарів та послуг (пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК України).
У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою  пунктом 193.1  статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими  пунктом 201.11  статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п.  201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до положень статей 183 та 184 ПК України особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ  діє до дати її анулювання. 
З матеріалів справи щодо взаємовідносин позивача з переліченими вище контрагентами судом встановлено таке.
Між позивачем (Абонент) та ТОВ ВКФ «Найс» (Власник) укладений договір на приймання та транспортування дренажних, зливових, стічних та зворотних вод від 01.03.2015 № 285/2015, згідно якому ТОВ ВКФ «Найс» зобов`язувався надати позивачу послуги з прийому до гідротехнічної споруди № 1 та транспортування до р. Дніпро дренажних, зливових, стічних та зворотних вод.
На підтвердження факту виконання договору позивачем подані документи: акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.12.2020 № ОУ-00000034, коригуючий акт № 30/1 від 10.12.2020 до акту № ОУ-00000030 від 30.11.2020. 
ТОВ ВКФ «Найс» виписало позивачу податкову накладну № 2 від 30.12.2020 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників   № 1 від 10.12.2020 до податкової накладної № 2 від 30.11.2020, які зареєстровано у ЄРПН.
Розрахунки між підприємствами здійснені у безготівковій формі. ПрАТ «ДМЗ» перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ТОВ ВКФ «НАЙС» відповідно до платіжного доручення від 17.12.2020 № 41284 на загальну суму 685608,43 грн.
В результаті дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ ВКФ «Найс» контролюючим органом встановлено, що підприємство ТОВ ВКФ «НАЙС» фактично не здійснює діяльність з очищення й відведення стоків, що, в свою чергу, свідчить про відсутність реального здійснення господарської операції між ТОВ ВКФ «НАЙС» і ПрАТ «ДМ3» та маніпулювання податковою звітністю з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції у грудні 2020 року на суму ПДВ 113827,03 грн.
При цьому контролюючий орган посилається на відсутність у ТОВ ВКФ «НАЙС» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, транспортних засобів, зазначає, що незначна чисельність власних та відсутність залучених працівників не дає можливості  ТОВ ВКФ «НАЙС» надавати послуги, визначені в договорі, та надані згідно первинних бухгалтерських документів власними силами, а за умовами договору від 01.03.2015 №285/2015 залучення для виконання послуг субпідрядних організацій не передбачено.
Дослідивши подані позивачем документи, відповідач встановив,  що з акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) неможливо ідентифікувати обсяг робіт (послуг), обсяг прийнятих стоків (метри/літри кубічні), які б підтверджували реальність операції.
Відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ ВКФ «НАЙС» та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, відповідач підтверджує також отриманою податковою інформацією, а саме: в ході виїзду за податковою адресою ТОВ ВКФ «НАЙС» м. Дніпро, вул. Деревлянська (Кірінаківська),14, встановити посадових осіб та вищевказане підприємство не надалося можливим у зв`язку з тим, що за вказаною адресою знаходиться занедбана одноповерхова будівля, в якій на протязі тривалого часу не ведеться будь-яка діяльність. В ході проведення обстеження території на предмет встановлення відстійника та інших споруд призначених для попередньої очистки стоків перед їх викидом через гідроспоруду №1 ум. Дніпро встановлено не було.
Крім цього, згідно порталу електронних послуг (http:/e-services.davr.gov.ua) Державного агентства водних ресурсів України у переліку (реєстрі) дозволів на спеціальне водокористування ТОВ ВКФ «НАЙС» (код ЄДРПОУ 19311369) відсутнє.
Між позивачем та ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» укладено договір поставки № 1643/2018 від 09.10.2018, за умовами якого ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» зобов`язалось поставити позивачу товар.
До перевірки контролюючому органу позивач надав специфікації на поставку товару (додаток № 37 від 03.12.2020 до договору № 1643/2018 від 09.10.2018), відповідно до яких постачається товар, виробництва  Компанії «Дєрбумба» ХХК, Монголія, -  плавиковошпатовий концентрат марки ФК-75 з вмістом фтористого кальцію не менше 75% фр. 10-150 мм, ТОСТ 29220-91, код товару УКТЗЕД 2529210000, у кількості 60 тн.
На підтвердження факту виконання договору позивачем подані документи: видаткові
накладні № 21 від 08.12.2020, № 22 від 15.12.2020, № 23 від 22.12.2020, а також рахунки-фактури, прибуткові ордери від 08.12.2020, від 15.12.2020, від 22.12.2020, а також документи на зважування вантажу, копії яких містяться у матеріалах справи.
Позивач оплатив поставлений ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» товар, що підтверджується банківською випискою, копія якої міститься у матеріалах справи.
ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» виписав позивачу податкові накладні № 1 від 08.12.2020 року, № 2 від 15.12.2020 року та № 3 від 22.12.2020 року, які зареєстровано у ЄРПН.
Також ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» виписало три розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до зазначених податкових накладних, які зареєстровано у ЄРПН.
В результаті дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Стронг-Прайд» у грудні 2020 року реалізовано на ПрАТ «ДМ3» плавіковий шпат ФК-75 в кількості 51,98 т, при цьому, ТОВ «Стронг-Прайд» здійснено придбання даного товару в кількості 50 т., тобто, встановлено невідповідність кількості приданого та реалізованого товару на ПрАТ «ДМ3».
Також відповідно до прибуткових ордерів, наданих в ході перевірки, товар оприбутковано раніше дати розмитнення товару (18.12.2020), тому, враховуючи відсутність придбання ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» плавікового шпату ФК-75 як на території України,  так і шляхом ввезення (імпорту) по виписаним податковим накладним: № 1 від 08.12.2020, прибутковий ордер ДМ300008269 від 08.12.2020, № 2 від 15.12.2020, прибутковий ордер ДМ300008533 від 15.12.2020, відповідач зробив висновок, що  відбулось введення в обіг товару невідомого походження.
Сертифікати якості (паспорт) на товар, а також документи, які б підтверджували
транспортування товару, для перевірки не надані. 
Крім того, контролюючий орган отриманою податковою інформацією підтверджує відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, , відповідно до якої а саме: в зоні діяльності Дніпровської митниці Держмитслужби підприємством ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» (код ЄДРПОУ 42226009) за період з 01.01.2020 по 29.10.2020 року не здійснювало митне оформлення імпорту товарів за кодом УКТЗЕД 2529210000. В ході виїзду за податковою адресою ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» м.Дніпро, проспект Сергія Нігояна, 62, встановлено, що за даною адресою підприємство не знаходиться та своїй діяльності не веде.
Таким чином, відповідач зробив висновок про не встановлення законного джерела походження товару, який був реалізований ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» на ПрАТ «ДМ3» у грудні 2020 року і маніпулювання податковою звітністю (легалізація товару) з метою незаконного
формування показників податкового та бухгалтерського обліку без фактичного здійснення господарської операції на загальну суму ПДВ - 44 944,55 грн. (з урахуванням розрахунків коригування за грудень 2020 року).
Між позивачем та ТОВ «МЕГАРОСТ» укладено договір поставки № 352/2019 від 21.01.19, за умовами якого ТОВ «МЕГАРОСТ» зобов`язалось поставити позивачу товар.
До перевірки контролюючому органу позивач надав специфікацію на поставку товару (додаток № 22 від 02.12.2020 до договору № 352/2019 від 21.01.2019), відповідно до якого постачається товар: Олива трансформаторна Т-1500 (код товару УКТЗЕД 2710), Олива турбінна Т-30 (код товару
УКТЗЕД 2710) та Мастило Уніол-2М/2 (код товару УКТЗЕД 3403990010). Виробник товару: ТОВ «МЕГАРОСТ», Роснефть.
Сертифікати якості (паспорт) на товар, а також документи, які б підтверджували
транспортування товару, відвантаженого ТОВ «МЕГАРОСТ» на адресу ПрАТ «ДМ3» (товарно-транспортні накладні, дорожні листи, залізничні накладні тощо) до перевірки не подані.
На підтвердження факту виконання договору позивачем подані документи: видаткова накладна № РН-0412 від 04.12.202021, прибутковий ордер від 04.12.2020.
Позивач оплатив поставлений ТОВ «МЕГАРОСТ» товар, що підтверджується банківською випискою, копія якої міститься у матеріалах справи.
ТОВ «МЕГАРОСТ» виписав позивачу податкову накладну № 34 від 04.12.2020, яка зареєстрована у ЄРПН.
В результаті дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «МЕГАРОСТ» контролюючим органом зроблений висновок про безпідставне завищення податкового кредиту ПрАТ «ДМ3» за грудень 2020 року на 7670,67 грн.,  маніпулювання податковою звітністю (легалізація товару) з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції, оскільки не було встановлено законне джерело походження товару, який був реалізований ТОВ «МЕГАРОСТ» на адресу ПрАТ «ДМ3» у грудні 2020 року.
При цьому контролюючий орган виходив з того, що у ТОВ «МЕГАРОСТ» відсутнє придбання товару протягом 2020 року. Згідно митних декларацій (дані АІС «Податковий Блок») протягом 2018-
2020 років у ТОВ «МЕГАРОСТ» відсутній імпорт товару.
Також відповідачем враховано, що згідно ухвали Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03.10.2019 ТОВ «МЕГАРОСТ» (код ЄДРПОУ 38333525) є фігурантом кримінального провадження №42019040000000059 за ознаками кримінальних правопорушень.
Таким чином, як вказує відповідач, в ході перевірки не встановлено рух товару (мастила та олію) від виробника або від первісного продавця чи імпортера; яким чином та за яких умов цей товар
транспортувався, зокрема, від виробника або від первісного продавця; наявність у контрагента умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення господарських операцій. 
Між позивачем та ТОВ «БІТ-ОІЛ» укладено договір поставки № 2111-19 від 21.11.2019, за умовами якого ТОВ «БІТ-ОІЛ» зобов`язалось поставити позивачу товар.
До перевірки контролюючому органу позивач надав специфікації на поставку товару № 11 від 09.07.2020, № 12 від 07.08.2020, № 13 від 10.09.2020 разом із додатковою угодою від 25.09.2020, відповідно до яких постачається товар вугілля кам`яне.
Як зазначає відповідач, документи, що підтверджують транспортування товару, відвантаженого ТОВ «БІТ-ОІЛ» на адресу ПрАТ «ДМ3» (товарно-транспортні накладні, дорожні листи, залізничні накладні тощо) до перевірки не надані.
Суд встановив, що на підтвердження факту виконання договору позивачем подані документи: акт прийому – передачі продукції № 459 від 19.09.2020 та коригуючий акт № 462 від 25.09.2020, акт прийому – передачі продукції № 460 від 20.09.2020 та коригуючий акт № 463 від 25.09.2020, прибуткові ордери від 19.09.2020, від 20.09.2020. Факт транспортування товару до позивача підтверджується копіями залізничних накладних.
Позивач оплатив поставлений ТОВ «БІТ-ОІЛ» товар, що підтверджується банківською випискою, копія якої міститься у матеріалах справи.
ТОВ «БІТ-ОІЛ» виписав позивачу податкові накладні № 4 від 01.12.2020 року та № 5 від 01.12.2020 року, які зареєстровані у ЄРПН.
В результаті дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «БІТ-ОІЛ» контролюючим органом зроблений висновок про безпідставне завищення податкового кредиту ПрАТ «ДМ3» за грудень 2020 року на суму 235 811,50 грн., маніпулювання податковою звітністю (легалізація товару) з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції, оскільки не було встановлено законне джерело походження товару,  який був реалізований ТОВ «БІТ-ОІЛ» на адресу ПрАТ «ДМ3» у грудні 2020 року.
При цьому контролюючий орган виходив з того, що не встановлено рух товару (вугілля кам`яне Г(Г1) 0-100мм) від виробника або від первісного продавця чи імпортера; яким чином та за яких умов цей товар транспортувався, зокрема, від виробника або від первісного продавця; наявність у контрагента умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення господарських операцій, отже, відбулось введення в обіг товару, походження якого за результатами перевірки не встановлено.
Між позивачем та ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» укладено договір поставки № 373/2020 від 01.06.2020, за умовами якого ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» зобов`язалось поставити позивачу товар, номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість якого та інші умови узгоджуються сторонами в Специфікаціях (додатках).
Відповідно до п.1 Специфікацій на поставку товару за договором, додаток №11 від 13.11.2020 (лом периклазовуглецевих виробів марки ЛМ у кількості 35 тн за ціною 4300 грн./тн), додаток № 9 від 23.09.2020 (Пудра магнезитова у кількості 3 тн за ціною 7600 грн./тн, порошок магнезитовий ППК-92 у кількості 4 тн за ціною 7100 грн./тн) та додаток № 10 від 28.10.2020 (порошок магнезитовий ППК-92 у кількості 3 тн за ціною 7100 грн./тн. Пудра магнезитова у кількості 3 тн за ціною 7600 грн./тн), виробником товару є ТОВ «Крона Імпульс».
Як зазначає відповідач, сертифікати якості (паспорт) на товар, а також документи, які б
підтверджували транспортування товару, для перевірки не надані.
Суд встановив, що на підтвердження факту виконання договору позивачем подані документи: видаткові накладні від 08.12.2020 № 0812/1, від 23.12.2020 № 2312/2, від 23.12.2020 № 2312/1, прибуткові ордери від 08.12.2020, від 23.12.2020, відомості про зважування автомобілів.
Позивач оплатив поставлений ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» товар, що підтверджується банківською випискою, копія якої міститься у матеріалах справи.
ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» виписало податкові накладні № 43 від 08.12.2020, № 174 від 23.12.2020, № 175 від 23.12.2020, які зареєстровані у ЄРПН.
В результаті дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС»  контролюючим органом зроблений висновок про відсутність реального здійснення господарської операції у грудні 2020 року, має місце маніпулювання податковою звітністю (легалізація товару) з метою незаконного формування податкового кредиту без фактичного здійснення господарської операції на суму ПДВ 46 283,6 грн.,  оскільки не було встановлено законне джерело походження товару,  який був реалізований ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС»  на адресу ПрАТ «ДМ3» у грудні 2020 року, відбулось введення в обіг товару, походження якого за результатами перевірки не встановлено. 
Так, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що фактично ТОВ «Крона Імпульс» не є виробником товару з огляду на незначну кількість матеріальних та трудових ресурсів підприємства для виробництва необхідного обсягу специфічного товару, також  відсутній вид діяльності, який передбачає будь-яке виробництво товарів. ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» не здійснювало придбання протягом 2020 року лому периклазовуглецевих виробів, який в подальшому реалізовано в адресу ПрАТ «ДМ3».
В ході перевірки також не встановлено рух товару (Порошок магнезитовий ППК 92, Пудра магнезитова, код УКТ ЗЕД 2530) від виробника або від первісного продавця чи імпортера; яким чином та за яких умов цей товар транспортувався, зокрема, від виробника або від первісного продавця; наявність у контрагента умов для здійснення господарської діяльності на момент укладення і вчинення господарських операцій.
Відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, контролюючий орган підтверджує отриманою податковою інформацією.
Також відповідачем враховано, що згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2019 ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» є фігурантом кримінального провадження №32016100110000096 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.З ст. 212 КК України.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками відповідача. 
В результаті дослідження документів, якими позивач підтверджує факт здійснення господарських  операцій з поставки товару з вказаними вище контрагентами постачальниками ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «МЕГАРОСТ», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС», та надання послуг  ТОВ «НАЙС», суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами  для підтвердження реальності господарських операції з поставки товару, виконання робіт, руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.
Первинні  та  зведені  облікові  документи   можуть   бути складені  на  паперових  або  машинних  носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого   наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо   після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Виходячи зі специфіки та умов укладених позивачем  з його контрагентами  договорів, надані позивачем документи в їх сукупності є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених вище господарських операцій. В наданих позивачем первинних документів визначено суть та зміст відповідних господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне отримання обумовленого договорами товару і послуг та використання їх у власній господарської діяльності підприємства. 
Контролюючим органом в ході перевірки також встановлено, що подані позивачем первинні бухгалтерські документи по господарським операціям з вказаними контрагентами за змістом відповідають зареєстрованим податковим накладним.
Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в  бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.
Під час перевірки контролюючим органом не встановлено, що надані під час перевірки первинні документи оформлені з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства. 
Саме на підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих контрагентами позивача в Єдиному реєстрі податкових  накладних, реєстрація яких не була зупинена органом ДАС, позивачем сформовано податковий кредит в податковій декларації з податку на додану вартість по декларації за
грудень 2020 року.
Відповідачем також не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару, надання послуг меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).  
З приводу доводів відповідача, що позивачем не було надано сертифікатів якості, документів на підтвердження транспортування товару,  суд апеляційної інстанції зазначає, що сертифікати якості (відповідності) не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей у відносинах.
На час здійснення господарської операції з позивачем його контрагенти ТОВ «НАЙС», ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД», ТОВ «МЕГАРОСТ», ТОВ «БІТ-ОІЛ», ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» мали статус юридичної особи, платника податку на додану вартість, що свідчить про наявність у них спеціальної податкової правосуб`єктності. 
Окрім того, за  встановлених судом обставин з приводу взаємовідносин позивача з ТОВ ВКФ «Найс» позивач має дозвіл на спеціальне водокористування від 17.09.2019 № 637/ДП/49д-19. 
ТОВ ВКФ «Найс» має дозвіл на спеціальне водокористування шляхом відведення стоків у р. Дніпро, виданий Дніпропетровською обласною державною адміністрацією від 24.02.2017. 
З приводу доводів відповідача в апеляційній скарзі, що  підприємство ТОВ ВКФ «Найс»  ніколи не здійснювало ведення господарської діяльності,  в результаті виїзду на адресу ТОВ ВКФ «Найс»  м. Дніпро, вул. Деревлянська (Киринаківська), 14, не було встановлено цього підприємства, суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи є безпідставними, не відповідають  даним Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ТОВ ВКФ «Найс»  на гідротехнічну споруду № 1 за адресою: м. Дніпро, вулиця Набережна Заводська, 56Д.
Стосовно висновків відповідача про неможливість ідентифікувати обсяг робіт обсяг прийнятих стоків (метри/літри кубічні) з акту виконаних робіт № ОУООООООЭ4 від 30.12.2020, то відповідачем не враховано, що за умовами договору № 985/2015 від 01.03.2015 передбачена оплата за надані послуги шляхом щомісячної абонентської плати, що розраховується за відповідною формулою, яка не залежить від фактичного споживання послуги.
Щодо питання використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності, судом встановлено, що позивач є підприємством з повним неперервним металургійним циклом,
спеціалізується на виробництві чавуну, сталі та металопрокату.
Використання отриманого від ТОВ «СТРОНГ-ПРАЙД» товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується накладною – вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 31.12.2020 ДМ300014430, від 31.01.2021 № ДМ300001186.
Використання отриманого від ТОВ «МЕГАРОСТ» товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується накладною – вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 24.12.2020 №ДМ300013879, від 24.12.2020 № ДМ300013880, від 24.12.2020 № ДМ300013881, від 16.12.2020 № ДМ300013381, від 01.12.2020 № ДМ300012189, від 30.12.2020 № ДМ300014336, від 20.01.2021 № ДМ300000498, від 04.01.2021 № ДМ300000040.
Використання отриманого від ТОВ «БІТ-ОІЛ» товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується накладною – вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 29.10.2020 року ДМ300010447.
Використання отриманого від ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується накладними – вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, копії яких містяться у матеріалах справи.
З отриманих від постачальників товарів, які є складовою сировини для
виготовлення чавуну, сталі та відповідно прокату (металопродукція), позивачем виготовлено
металопродукцію, яку було продано, як на внутрішньому ринку України так і на експорт, що
підтверджується, зокрема, Звітом про фінансовий результат за 2020 рік.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків відповідача про нереальність господарської операції позивача та його контрагентів з огляду на інформацію щодо цих підприємств та їх контрагентів.
Податковий кодексу України  не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.
Крім того, слід зазначити, що жодною нормою законодавства України не передбачений обов`язок платників податків покупців товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо звітування до податкових органів, відомостей про походження товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо. 
Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку. 
В постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17 Верховний Суд зазначив, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним щодо справжнього стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи або послуги), не дивлячись на те, що контрагенти, можливо, і мають намір порушити податкове законодавство.
Також правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.
До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності  юридичної особи.
В свою чергу, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Згідно п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, п.3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.4 розділу ІІІ Порядку №727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.
Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на інформацію щодо контрагентів позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи відповідача жодним чином не спростовують реальності здійснення господарських операцій з поставки товару, надання послуг вказаними вище контрагентами позивача, висновки контролюючого органу фактично є припущеннями, оскільки ґрунтуються на аналізі інформації стосовно контрагентів позивача, тоді як податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Щодо стосується відсутності у контрагентів-постачальників матеріальних та трудових ресурсів суд першої інстанції правильно вказав, що відсутність у контрагента умов, необхідних для здійснення господарської операції, сама по собі не свідчить про нереальність господарських операцій, адже контрагент може здійснювати реальні господарські операції та не обов`язково має бути виробником товару (послуги, робіт) і за відсутності дослідження первинних документів контрагента висновки про нереальність господарських операцій, обґрунтовані відсутністю трудових та матеріальних ресурсів контрагента, є передчасними.
З приводу інформації про наявні кримінальні провадження  стосовно ТОВ «МЕГАРОСТ»,  ТОВ «КРОНА ІМПУЛЬС» суд апеляційної інстанції вважає, що ці обставини самі по собі не можуть вважатися належними  та достатніми доказами, на які контролюючий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності операції.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, стосовно часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
В спірному випадку відповідні судові рішення  стосовно посадових осіб контрагентів позивача  за ознаками кримінального правопорушень, які б давали підстави для висновку про нереальність відповідних господарських операцій відсутні.
Таким чином, встановлені у справі обставини, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують, що позивач від його контрагентів отримав товар (послуги) для провадження своєї господарської діяльності, спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні цих операцій.
Досліджені судом надані позивачем первинні документи оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст відповідної господарської операції і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.
Виходячи в вищенаведеного, суд першої інстанції правильно встановив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.          
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків  залишити без задоволення.  
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі № 160/6490/21 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко