ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10220/21 Справа № 182/3692/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/3692/16-ц
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С. 
сторони:
позивач – Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК" Факторінгс",
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" Факторінгс" на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року, яка ухвалена суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 вересня  2020 року , -
ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року позивач Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» звернулась до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року (суддя Тихомиров І.В.)  провадження у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до розгляду цивільної справи по суті за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра»  про захист прав споживачів.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року (суддя Рибакова В.В.) поновлено провадження у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року клопотання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задоволено. Провадження у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства  «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – закрито.
Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс» звернулося до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на порушення оскаржуваним рішення суду прав та інтересів Товариства.
Крім того, в апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс» просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України та закрив провадження у справі, оскільки не дивлячись на розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок з повернення суми боргу. Тобто, предметом позову було стягнення заборгованості, яка виникла в період дії кредитного договору і до теперішнього часу не повернута. 
На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс», суд першої інстанції помилково ототожнив наслідки визнання недійсним договорів та наслідки розірвання договорів.
Суд першої інстанції неправильно тлумачить п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України в частині відсутності предмету спору, оскільки предмет спору був наявний на час пред`явлення позову та обставини відповідно до яких не залишилось неврегульованих питань відносно пред`явленого позову, не настали та існувати не могли. А сам факт розірвання судом кредитного договору не означає врегулювання спірних питань.
Наполягає, що з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором, станом на день його розірвання.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК" Факторінгс",до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Кобеляцький Д.М., зазначає, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, як необґрунтовану.
Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Кобеляцького Д.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства  «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції взяв до уваги те, що набрало законної сили заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017 року, яким розірвано договір «Автопакет» №8/2007/840-МК/62АП від 27.07.2007 року, укладений між Відкритим Акціонерним Товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що було підставою для звернення позивача до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за вказаним спірним договором, отже, суд вважав за необхідне клопотання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо  відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета на стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).
Отже, у даному випадку предметом спору  є стягнення заборгованості, яка виникла в період дії кредитного договору і до теперішнього часу не повернута. 
Не відбулося добровільного врегулювання  цього спору, не виконано відповідачами  заявлених  до них вимог, а тому висновок суду про застосування до вказаних правовідносин  п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України   є помилковим.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги про те, що предмет спору був наявний на час пред`явлення позову та обставини відповідно до яких не залишилось неврегульованих питань відносно пред`явленого позову, не настали та існувати не могли. А сам факт розірвання судом кредитного договору не означає врегулювання спірних питань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що  висновок суду першої інстанції про те, що  заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2017 року, було розірвано договір «Автопакет» №8/2007/840-МК/62АП від 27.07.2007 року, укладений між Відкритим Акціонерним Товариством Комерційним банком «Надра» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що було підставою для звернення позивача до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за вказаним спірним договором, в зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження по справі, оскільки відсутній предмета спору, є помилковим, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду  першої інстанції для продовження розгляду.  
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК"Факторінгс" – задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року скасувати та направити матеріали за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: