Номер провадження: 22-ц/813/6816/21 
Номер справи місцевого суду: 522/2058/21
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.10.2021                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,        
за участю секретаря – Стадніченка А.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року у складі судді Ковтун Ю.І.,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Одночасно з позовом позивач подав заяву про його забезпечення та просить суд накласти арешт на 1/4 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 7149573, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17.10.2007, зареєстрованого в реєстрі за №6197.
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження майна відповідачем, та як наслідок унеможливить виконання рішення суду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року в задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 7149573, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17.10.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 6197 - задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого незаконного відчуження майна, та, як наслідок, унеможливить виконання рішення суду. Судом не було враховано, що ефективний захист порушених майнових прав полягає не стільки у винесенні судом позитивного рішення у справі, як у реальній можливості подальшого виконання такого рішення та стягнення грошових коштів з боржника. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно з Інформаційною довідкою від 26.01.2021 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2012 у справі №2/1522/24008/12 було накладено обтяження: арешт нерухомого майна на ј частину домоволодіння, яке належить відповідачу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує той факт, що відповідач є боржником у виконавчих провадженнях.
04.10.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі та участі його представника.
Відповідач 05.10.2021 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вирішив розглянути справу без участі сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 22.10.2021.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених частиною 1 статті 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Визначений статтею 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані інші його види.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі N 754/4437/18 (провадження N 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Позивачем не надано відомостей щодо вартості належної відповідачу 1/4 частини домоволодіння, з якої можливо зробити висновок щодо співмірності заявлених позовних вимог до останнього та вартістю належної йому частки, на яку позивач просить накласти арешт.
Крім того, заявник звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку домоволодіння, послався на те, що заходи необхідні для того, що відповідач не зміг відчужити майно, тоді як арешт предполагає обмеження і у праві користування майном, що є окремою підставою вважати спосіб забезпечення неспівмірним з заявленими вимогами. 
Та обставина, що на підставі постанови державного виконавця від 16.04.2021 у виконавчому провадженні за яким відповідач є боржником, накладено арешт на ј домоволодіння, яке йому належить, само по собі підставою для вжиття заходів бути не може, втім у спосіб забезпечення, про який просить позивач, може вплинути на можливість виконання рішення суду, яке набрало законної сили. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що ухвалу суду першої інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 22.10.2021.

Головуючий: 

            Судді: