Справа № 127/25054/21
Провадження № 22-ц/801/2288/2021 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року	Справа № 127/25054/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року за заявою представника заявника ОСОБА_2 – адвоката Бедіна Сергія Михайловича про забезпечення позову до подання позовної заяви,
Ухвалу постановив суддя Антонюк В. В.
Ухвалу постановлено у м. Вінниці 
Повний тест ухвали складено 21 вересня 2021 року,

встановив:

У вересні 2021 року представник ОСОБА_2 – адвокат Бедін Сергій Михайлович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішенням у справі заборонити відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо зазначеної квартири (заміна або пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов тощо), вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також дії спрямовані на відчуження майна, як-то запитування та отримування документів необхідних для відчуження нерухомості, відвідування з даного приводу нотаріальних контор та ріелторських компаній, подання оголошень про продаж нерухомості в засобах масової інформації тощо.
Свою заяву обґрунтував тим, що ОСОБА_2 є власницею 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Власником іншої 1/2 частини цієї квартири був ОСОБА_3 , який на підставі договору міни від 03 вересня 2021 року відчужив свою частку квартири ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 вважає, що під час відчуження 1/2 частини квартири на підставі договору міни продавцем ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Лукашенком В. Б., який посвідчував договір, не було дотримано положень ст. 362 ЦК України щодо переважного права купівлі (придбання) частки квартири ОСОБА_2 , оскільки ніяких пропозицій і повідомлень щодо можливого викупу (обміну) 1/2 частини квартири від продавця ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Лукашенка В. Б. за блокнот «Релакс» та доплату в сумі 243 000,00 грн. вона не отримувала, жодних підписів на поштових повідомленнях не ставила, про договір міни від 03 вересня 2021 року їй відомо не було. Водночас, вона має бажання придбати частку у праві спільної часткової власності зазначеної квартири на умовах, визначених договором міни від 03 вересня 2021 року, у зв`язку з чим у неї на підставі вимог ст. 362 ЦК України виникає право на звернення до суду з позовом про переведення на неї прав та обов`язків покупця, і як наслідок вона може стати власницею всієї квартири.
З урахуванням зазначеного предмету позову на даний час існує досить висока ймовірність того, що ОСОБА_4 може в будь-який момент здійснити відчуження належної йому 1/2 частини квартири на користь інших осіб. Крім того, існує загроза здійснення дій щодо майна ОСОБА_2 : заміна замків, їх пошкодження, знесення прибудов до квартири, перепланування та пошкодження оздоблення квартири, вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), що унеможливить проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі. Такі обставини можуть значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову у разі невжиття судом заходів забезпечення позову.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
До набрання чинності рішенням у справі заборонено відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо квартири АДРЕСА_2 (заміна або пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов тощо), вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також дії спрямовані на відчуження майна, як-то запитування та отримання документів необхідних для відчуження нерухомості, відвідування з даного приводу нотаріальних контор та ріелторських компаній, подання оголошень про продаж нерухомості в засобах масової інформації тощо.
Ухвалу про забезпечення позову допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а заяву представника заявника ОСОБА_2 – адвоката Бедіна С. М. про забезпечення позову залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував обсяг позовних вимог та не врахував, що ОСОБА_2 має намір звернутися до суду з позовом про переведення на неї прав та обов`язків покупця, а не усунення перешкод в користуванні власністю, а тому забезпечення позову шляхом заборони відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо квартири АДРЕСА_2 (заміна або пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов, тощо), вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також дії спрямовані на відчуження майна, як-то запитування та отримання документів необхідних для відчуження нерухомості, відвідування з даного приводу нотаріальних контор та ріелторських компаній, подання оголошень про продаж нерухомості в засобах масової інформації тощо не є співмірним із заявленими вимогами, і такий вид забезпечення позову порушує права ОСОБА_1 , як іншого співвласника квартири, на користування своєю власністю.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник – адвокат Головенько В. П. підтримали апеляційну скаргу і просять її задовольнити.
Заявник ОСОБА_2 і її представник – адвокат Бедін С. М. заперечили проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Задовольнивши заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Бедіна С. М. про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1); забороною вчиняти певні дії (пункт 2).
Відповідно до частини другої цієї статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та заборони відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо зазначеної квартири (заміна або пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов тощо), вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також дії спрямовані на відчуження майна, як-то запитування та отримування документів необхідних для відчуження нерухомості, відвідування з даного приводу нотаріальних контор та ріелторських компаній, подання оголошень про продаж нерухомості в засобах масової інформації тощо, представник заявника зазначив, що ОСОБА_2 , як співвласник зазначеної квартири, має намір звернутись до суду з позовом на підставі ст. 362 ЦК України про переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором міни від 03 вересня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 1/2 частину зазначеної квартири. При цьому зазначив, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 в будь-який момент може здійснити відчуження належної йому частки квартири на користь інших осіб, а також може вчинити дії щодо квартири: замінити або пошкодити замки, знести прибудови до квартири, перепланувати та пошкодити оздоблення квартири, вселити у квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), що унеможливить проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
Встановивши, що між сторонами по справі дійсно існує спір щодо переважного права ОСОБА_2 на придбання 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває у спільній частковій власності; що обраний заявником вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами; що власник спірної 1/2 частки квартири ОСОБА_1 може вжити дії щодо відчуження належної йому частки квартири на користь інших осіб, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони вчиняти дії щодо цієї квартири (заміна або пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов, тощо), вселяти в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна.
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що застосований судом вид забезпечення позову як заборона вчиняти дії щодо спірної квартири (заміна або пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов, тощо), вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також дії спрямовані на відчуження майна, не є співмірним із вимогою ОСОБА_2 про переведення на неї прав та обов`язків покупця. 
Судом встановлено, що спір між сторонами виник саме щодо переважного права ОСОБА_2 , як співвласника квартири АДРЕСА_2 , на придбання 1/2 частки цієї квартири, а тому судом обґрунтовано забезпечено позов шляхом накладення арешту на цю частку квартири та заборони вчинення певних дій щодо цієї квартири, оскільки у разі невжиття таких заходів забезпечення позову відповідач ОСОБА_1 може розпорядитись належною йому на праві власності часткою спірної квартири (передати в оренду, відчужити тощо), тобто існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що обраний судом вид забезпечення позову порушує права ОСОБА_1 , як іншого співвласника квартири, на користування своєю власністю, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваною ухвалою не встановлено заборони ОСОБА_1 користуватися належною йому на праві власності 1/2 часткою спірної квартири, а заборонено вчиняти дії щодо заміни чи пошкодження замків, перепланування, ремонт, пошкодження оздоблення, знесення прибудов, вселення у квартиру інших осіб, в тому числі на умовах оренди, а також заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна, що не позбавляє ОСОБА_1 права користування належною йому часткою квартири, з урахуванням встановлених судом обмежень. 
Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції також не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий	М.В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник 	

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2021 року