ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2021 р.           Справа№ 910/17772/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М. 
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 02.09.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед"       
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 (повний текст підписано 19.04.2021) 
у справі № 910/17772/20 (суддя Стасюк С. В.)
за позовом Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед"       
до Акціонерного товариства "Банк Січ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Іберія"
про стягнення 2 500 000,00 грн.
В судовому засіданні 02.09.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови. 
                                                       ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 Компанія "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Січ" про стягнення 2 500 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови банківської гарантії №202659-ГР-1511 від 29.05.2020 в частині сплати повної суми гарантії забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 2 500 000,00 грн., у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" зобов`язань за Договором про поставку бар`єрного огородження № 04/11-19 від 04.11.2019.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Іберія"/
У відзиві на позов відповідач зазначає, що вимога позивача №351/20 від 21.09.2020 про сплату коштів за гарантією в розмірі 2  500 000,00 грн. була отримана Акціонерним товариством "Банк Січ" 01.10.2020 поза межами строку дії гарантії, тому у відповідача відсутні будь-які підстави для задоволення вимоги позивача та сплати 2 500 000,00 грн.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що на адресу позивача надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 29.09.2020. Жодних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення відповідачу 01.10.2020 на адресу позивача не надходило. За твердженням позивача, вказана обставина спростовує доводи відповідача про отримання поштового відправлення 01.10.2020 та з урахуванням вищевикладеного свідчить про отримання поштового відправлення 29.09.2020 уповноваженою особою відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 у справі № 910/17772/20 у задоволенні позову відмовлено.
Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.
Стягнуто з Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" на користь Акціонерного товариства "Банк Січ" 17 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що вимога позивача №351/20 від 21.09.2020, яка була надіслана відповідачу 24.09.2020 та отримана відповідачем 01.10.2020, не є належним представленням документів, у розумінні підпункту 11 пункту 3 розділу 1 Положення, що є обов`язковим для її задоволення та виплати позивачу 2  500  000,00 грн. за банківською гарантією №202659-ГР-1511 від 29.05.2020.
При цьому, стягуючи з позивача на користь відповідача 17  000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд виходив з доведеності понесених витрат, їх співмірністю зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послгу та виконаних робіт, а також ціною позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 11.05.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- апелянт не погоджується з висновками суду про відсутність факту отримання відповідачем 29.09.2020 вимоги позивача від 21.09.2020 про сплату грошових коштів в розмірі 2  500  000,00 грн. за банківською гарантією №202659-ГР-1511 від 29.05.2020 та отримання її  лише 01.10.2020.
На підтвердження своїх доводів у відзиві на позовну заяву відповідачем надано роздруківку з сайту htpps://track.ukrposhta.ua, відповідно до якої поштове відправлення не було вручено 29.09.2020. Однак, дана роздруківка не містить відомостей щодо вручення поштового відправлення 01.10.2020 (на що посилається відповідач). Крім того, вручення поштового відправлення саме 29.09.2020 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
- не можуть бути взяті до уваги доводи відповідача щодо того, що на вимозі стоїть штамп банку про отримання документа 01.10.2020, оскільки даний штамп проставляється виключно співробітниками відповідача та не виключено його проставляння після отримання відправлення 29.09.2020. 
Окрім того зазначає, що на адресу позивача надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 29.09.2020, що підтверджується накладною №57 рекомендованих відправлень доставна дільниця №6 від 29.09.2020 (повідомлення 0103328281035) та була вказана та надана позивачем як один із доказів отримання відповідачем вимоги від « 21» вересня 2020 року про сплату грошових коштів в розмірі 2 500 000, 00 грн. за банківською гарантією  № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020 в позовній заяві. 
Жодних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення відповідачу 01.10.2020 на адресу позивача не надходило. Вказана обставина спростовує доводи відповідача про отримання поштового відправлення 01.10.2020 р., та з урахуванням вищевикладеного свідчить про отримання поштового відправлення 29.09.2020 уповноваженою особою відповідача.
Всупереч положенням п.4 ч.4 ст.138 ГПК України судом не наведено мотивів не взяття до уваги доказів позивача, а враховано лише надану відповідачем відповідь АТ «Укрпошта» №1853-А-2021011410119-В від 20.01.2021, у якій відсутнє посилання на первинні документи, на підставі яких було встановлено факт  отримання відповідачем поштового відправлення 01.10.2020.
-апелянт вважає недопустимим доказ - відповідь АТ «Укрпошта» №1853-А-2021011410119-В від 20.01.2021, долучений з грубим порушенням  положень ч.3 ст.80 ГПК України, оскільки ухвалою суду про відкриття провадження від 18.11.2020 відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. 
Як вбачається з самої відповіді, відповідач звернувся з запитом №А- 2021011410119 до AT «Укрпошта» (на підставі якого було надано відповідь) 14.01.2021, а копії відповіді надіслано позивачу та надано суду лише у лютому 2021, тобто відповідач звернувся з запитом до AT «Укрпошта» та надав суду відповідь як доказ поза межами строку, визначеного ч. 3 ст. 80 ГПК України та судом першої інстанції.
- умовами банківської гарантії було визначено єдиний можливий спосіб направлення позивачем вимоги про сплату грошових коштів в розмірі 2  500  000,00 грн. відповідачу - поштовим відправленням, оскільки банківська гарантія не передбачає можливості її направлення іншим способом, зокрема, вручення уповноваженій особі банку нарочно.
24.09.2020 з поштового відділення, розташованого у межах м. Києва, на зазначену у банківській гарантії № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020 адресу (01033, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 63) було направлено вимогу про сплату грошових коштів в розмірі 2 500 000, 00 грн. за банківською гарантією № 202659-ГР-1511, складеною 29.05.2020. 
Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затверджено наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013 р.) строк пересилання поштового відправлення в межах одного населеного пункту становить два дні. 
Отже позивач завчасно, з урахуванням нормативних строків доставки кореспонденції, направивши вимогу на адресу відповідача, вжив вичерпних і всіх залежних від нього заходів для отримання відповідачем вимоги в визначений банківською гарантією строк. В подальшому своєчасне отримання вимоги залежало виключно від дій уповноважених осіб відповідача. Вважає, що за таких обставин, незалежно від того, коли саме відповідачем було отримано вимогу, відповідальність за дії уповноважених осіб відповідача при отриманні вимоги не може бути покладено на позивача.
- судом першої інстанції не було враховано висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.2020 р. у справі № 904/1156/19, якою залишено без змін рішення судів нижчих інстанцій, якими було стягнуто з банку кошти за банківською гарантією у випадку, коли вимогу про сплату коштів за банківською гарантією було надіслано до закінчення строку дії банківської гарантії, а сама вимога була отримана банком після завершення строку дії гарантії.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує доводи апелянта, посилаючись на те, що ним правомірно було відмовлено позивачу у виплаті коштів за банківською гарантією, термін дії якої закінчився 30.09.2020, оскільки вимогу позивачу про виплату коштів отримано банком 01.10.2020.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17772/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 (повний текст підписано 19.04.2021) у справі №910/17772/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
09.06.2021 матеріали справи №910/17772/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
29.06.2021 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/17772/20, до якої додано платіжне доручення №174 від 11.05.2021 про сплату 56 250,00 грн. судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 у справі                               № 910/17772/20, розгляд справи призначено на 02.09.2021. 

Явка представників сторін
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.09.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.09.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 02.09.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України). 
Представник третьої особи був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
04.11.2019 між "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія", як продавцем, укладено Договір про поставку мостового бар`єрного огородження № 04/11-19.
Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Договору поставки, продавець зобов`язується передати товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених Договором поставки.
Пунктом 3.1. Договору поставки визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем у розмірі 50% попередньої оплати від вартості кожної партії товару. Після отримання товару та підтвердження його належної якості інженером (IRD Engineering S.r.l.) протягом 5 календарних днів покупець зобов`язаний здійснити оплату товару у розмірі 50%    від вартості поставленого товару.
Згідно пункту 4.2. Договору поставки, сторони домовилися, що продавець зобов`язаний згідно графіку здійснити поставку товару покупцю власним транспортом та за свій рахунок на об`єкт покупця. Після отримання від покупця попередньої оплати за партію товару, продавець зобов`язаний здійснити поставку партії товару протягом 25-30 календарних днів. Інші партії товару мають бути поставлені продавцем протягом 15 календарних днів після отримання відповідної попередньої оплати. У випадку, якщо продавець не може здійснити поставку товару на умовах визначених у графіку поставки, то покупець має право завчасно анулювати цей договір за умови письмового повідомлення продавця.
Відповідно до пункту 12.1 Договору поставки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 03.03.2020.
Згідно Додаткової угоди № 1 від 02.03.2020 до Договору поставки № 04-11/19 від 04.11.2019, сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору поставки до 30.09.2020.
Позивач стверджує, що ним були виконані умови Договору поставки в повному обсязі, зокрема, позивач здійснював попередню оплату у розмірі 50 % від суми, що була зазначена у наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" рахунках, а у випадку поставки відповідної партії товару, сплачувалася решта вартості товару згідно умов Договору поставки.
Водночас, позивач заявляє, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Іберія" не виконало свої зобов`язання за Договором поставки, у зв`язку з чим, станом на 21.09.2020 заборгованість перед позивачем становила 3  670 893,36 грн.
29.05.2020 відповідач надав на користь позивача банківську гарантію № 202659-ГР-1511 на суму 2  500 000,00 грн., згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити на користь позивача повну суму гарантії як забезпечення виконання Договору поставки у розмірі 2  500 000,00 грн. з наступних підстав: невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки; відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберія" від прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки.
Кінцевим терміном дії гарантії визначено 30.09.2020.
24.09.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу №351/20 від 21.09.2020, в якій позивач зазначає про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" взятих на себе зобов`язань згідно Договору поставки, у зв`язку з чим вимагає від відповідача сплатити кошти у розмірі 2  500 000,00 грн. за банківською гарантією №202659-ГР-1511, складеною 29.05.2020. 
07.10.2020 позивач отримав лист відповідача (вих. № 2142/145 від 05.10.2020) про відмову в задоволенні вимог по банківській гарантії № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020 у зв`язку із закінченням строку її дії.
Згідно вимоги від 14.10.2020 позивач повторно вимагав від відповідача здійснити виплату грошової суми у розмірі 2 500 000,00 грн., згідно банківської гарантії № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020, проте, відповідач листом вих. № 2283/11 від 20.10.2020, відмовив позивачу у виплаті з мотивів заявлення вимоги після закінчення строку дії гарантії.
Не погоджуючись із відмовою відповідача у здійсненні виплати згідно банківської гарантії, позивач звернуся до суду із даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанціії, 04.11.2019 між "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія", як продавцем, укладено Договір про поставку мостового бар`єрного огородження № 04/11-19.
Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Договору поставки, продавець зобов`язується передати товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених Договором поставки.
Пунктом 3.1. Договору поставки визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем у розмірі 50% попередньої оплати від вартості кожної партії товару. Після отримання товару та підтвердження його належної якості інженером (IRD Engineering S.r.l.) протягом 5 календарних днів покупець зобов`язаний здійснити оплату товару у розмірі 50%    від вартості поставленого товару.
Згідно пункту 4.2. Договору поставки, сторони домовилися, що продавець зобов`язаний згідно графіку здійснити поставку товару покупцю власним транспортом та за свій рахунок на об`єкт покупця. Після отримання від покупця попередньої оплати за партію товару, продавець зобов`язаний здійснити поставку партії товару протягом 25-30 календарних днів. Інші партії товару мають бути поставлені продавцем протягом 15 календарних днів після отримання відповідної попередньої оплати. У випадку, якщо продавець не може здійснити поставку товару на умовах визначених у графіку поставки, то покупець має право завчасно анулювати цей договір за умови письмового повідомлення продавця.
Відповідно до пункту 12.1 Договору поставки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 03.03.2020.
Згідно Додаткової угоди № 1 від 02.03.2020 до Договору поставки № 04-11/19 від 04.11.2019, сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору поставки до 30.09.2020.
Позивач стверджує, що ним були виконані умови Договору поставки в повному обсязі, зокрема, позивач здійснював попередню оплату у розмірі 50 % від суми, що була зазначена у наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" рахунках, а у випадку поставки відповідної партії товару, сплачувалася решта вартості товару згідно умов Договору поставки.
Водночас, позивач заявляє, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Іберія" не виконало свої зобов`язання за Договором поставки, у зв`язку з чим, станом на 21.09.2020 заборгованість перед позивачем становила 3  670 893,36 грн.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Іберія" не виконало свої зобов`язання за Договором поставки, у зв`язку з чим, станом на 21.09.2020 заборгованість перед позивачем становила 3  670 893,36 грн.
Згідно із ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Як вбачається із матеріалів справи, 29.05.2020 відповідач надав на користь позивача банківську гарантію № 202659-ГР-1511 на суму 2  500 000,00 грн., згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити на користь позивача повну суму гарантії як забезпечення виконання Договору поставки у розмірі 2  500 000,00 грн. з наступних підстав: невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки; відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберія" від прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена реєстровою або кур`єрською поштою на поштову адресу гаранта: Україна, 01033, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 63.
Сума цієї гарантії буде автоматично зменшуватись на всі суми, що виплачені гарантом за цією гарантією.
Зобов`язання гаранта за цією гарантією припиняються на підставі: 1) сплати бенефіціару суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку, на який видано гарантію; 3) відмови бенефіціара від своїх прав за цією гарантією. 
Кінцевим терміном дії гарантії визначено 30.09.2020 (включно). Будь-яка вимога за цією гарантією повинна бути отримана гарантом не пізніше зазначеної дати.
Передання прав за цією гарантією можливе тільки за попередньою письмовою згодою гаранта.
Внесення змін до умов цієї гарантії (у разі потреби) можливе без письмового погодження із бенефіціаром у порядку, передбаченому законодавством України.
У випадку наміру сторін внести зміни до Договору (в сторону збільшення строку його дії або його суми) є обов`язковим внесення змін до даної банківської гарантії.
Ця гарантія підпорядковується законодавсту України. Усі спори і розбіжності, що випливають з цієї гарантії, розглядаються в господарському суді відповідно до підсудності, встановленої законодавством України.
Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
За ч.4 ст.200 ГК України, до відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення     Цивільного кодексу України.
Згідно ст. 561 ЦК    України, гарантія діє протягом     строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.
Моментом набуття чинності гарантійного зобов`язання вважається день видачі гарантії, якщо в ній не встановлено іншу дату.
При цьому, гарантія, зокрема,    може бути відкличною або безвідкличною.
Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 врегульовано загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання врегульований, зокрема розділом І якого визначено, що гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/ банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії /контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.
Безвідклична гарантія - це гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром. Безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов (пункт 2 Розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим     постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, згідно    ст.563 ЦК України, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Слід зазначити, що гарантія - це односторонній правочин, за яким у гаранта виникає обов`язок на вимогу бенефіціара сплатити йому певну грошову суму, внаслідок невиконання боржником взятих на себе зобов`язань, забезпечених цією гарантією.
При цьому, будь-яких обмежень за видами зобов`язань, які можуть забезпечуватись    гарантією, законодавством не встановлено.
Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу №351/20 від 21.09.2020, в якій позивач зазначає про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" взятих на себе зобов`язань згідно Договору поставки (не поставка передплаченого товару загальною вартістю 3  670  893, 36 грн.), у зв`язку з чим вимагає від відповідача сплатити кошти у розмірі 2  500 000,00 грн. за банківською гарантією №202659-ГР-1511, складеною 29.05.2020. 
Вказана вимога направлена гаранту    поштою на поштову адресу відповідача (гаранта): Україна, 01033, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 63,    що підтверджується поштовим описом вкладення форми 107 від 24.09.2020 та поштовою квитанцією з номерним ідентифікатором - 0205903532360 від 24.09.2020 та рекомендованим повідомленням про вручення відправлення 29.09.2020 (а.с.37, 39, т.1).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність факту отримання відповідачем 29.09.2020 вимоги позивача від 21.09.2020 про сплату грошових коштів в розмірі 2  500  000,00 грн. за банківською гарантією №202659-ГР-1511 від 29.05.2020 та отримання її  лише 01.10.2020.
На підтвердження своїх доводів у відзиві на позовну заяву відповідачем надано роздруківку з сайту htpps://track.ukrposhta.ua, відповідно до якої поштове відправлення не було вручено 29.09.2020. Однак, дана роздруківка не містить відомостей щодо вручення поштового відправлення 01.10.2020 (на що посилається відповідач). Крім того, вручення поштового відправлення саме 29.09.2020 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Не можуть бути взяті до уваги доводи відповідача щодо того, що на вимозі стоїть штамп банку про отримання документа 01.10.2020, оскільки даний штамп проставляється виключно співробітниками відповідача, що не виключає його проставляння після отримання відправлення 29.09.2020. 
З матеріалів справи вбачається, що на адресу позивача надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 29.09.2020, що підтверджується накладною №57 рекомендованих відправлень доставна дільниця №6 від 29.09.2020 (повідомлення 0103328281035) та була вказана та надана позивачем як один із доказів отримання відповідачем вимоги від « 21» вересня 2020 року про сплату грошових коштів в розмірі 2 500 000, 00 грн. за банківською гарантією  № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020 в позовній заяві. 
Жодних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення відповідачу 01.10.2020 на адресу позивача не надходило. Вказана обставина спростовує доводи відповідача про отримання поштового відправлення 01.10.2020 р., та з урахуванням вищевикладеного, свідчить про отримання поштового відправлення 29.09.2020 уповноваженою особою відповідача.
Всупереч положенням п.4 ч.4 ст.138 ГПК України судом першої інстанції не наведено мотивів не взяття до уваги доказів позивача, а враховано лише надану відповідачем відповідь АТ «Укрпошта» №1853-А-2021011410119-В від 20.01.2021, у якій відсутнє посилання на первинні документи, на підставі яких було встановлено факт  отримання відповідачем поштового відправлення 01.10.2020.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає недопустимим доказ - відповідь АТ «Укрпошта» №1853-А-2021011410119-В від 20.01.2021, долучений з порушенням  положень ч.3 ст.80 ГПК України, оскільки ухвалою суду про відкриття провадження від 18.11.2020 відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. 
Як вбачається з самої відповіді, відповідач звернувся з запитом №А- 2021011410119 до AT «Укрпошта» (на підставі якого було надано відповідь) 14.01.2021, а копії відповіді надіслано позивачу та надано суду лише у лютому 2021, тобто відповідач звернувся з запитом до AT «Укрпошта» та надав суду відповідь як доказ поза межами строку, визначеного ч. 3 ст. 80 ГПК України та судом першої інстанції.
07.10.2020 позивач отримав лист відповідача (вих. № 2142/145 від 05.10.2020) про відмову в задоволенні вимог по банківській гарантії № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020 у зв`язку із закінченням строку її дії.
Згідно вимоги від 14.10.2020 позивач повторно вимагав від відповідача здійснити виплату грошової суми у розмірі 2 500 000,00 грн., згідно банківської гарантії № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020, проте, відповідач листом вих. № 2283/11 від 20.10.2020, відмовив позивачу у виплаті з мотивів заявлення вимоги після закінчення строку дії гарантії.
Відповідно до ч.1 ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. 
Згідно ч.4 ст. 563 ЦК України, кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом    якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Водночас, згідно    ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.
Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах , зокрема п.11 ч.3 розділу 1    визначено, що належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями
Відтак колегія суддів вважає, що для визначення належності представлення слід керуватися саме умовами банківської гарантії          № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020.  
Згідно банківської гарантії, письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена реєстровою або кур`єрською поштою на поштову адресу гаранта: Україна, 01033, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 63. Кінцевим терміном дії гарантії визначено 30.09.2020 (включно). Будь-яка вимога за цією гарантією повинна бути отримана гарантом не пізніше зазначеної дати.
Судом встановлено, що 24.09.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу №351/20 від 21.09.2020, в якій позивач зазначає про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" взятих на себе зобов`язань згідно Договору поставки (не поставка передплаченого товару загальною вартістю 3  670  893, 36 грн.), у зв`язку з чим вимагає від відповідача сплатити кошти у розмірі 2  500 000,00 грн. за банківською гарантією №202659-ГР-1511, складеною 29.05.2020. 
Отже, вимога була надіслана не пізніше 30.09.2020 та отримана відповідачем 29.09.2020, що підтверджується накладною №57 рекомендованих відправлень доставна дільниця №6 від 29.09.2020 (повідомлення 0103328281035) та була вказана та надана позивачем як один із доказів отримання відповідачем вимоги від « 21» вересня 2020 року про сплату грошових коштів в розмірі 2 500 000, 00 грн. за банківською гарантією  № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020 в позовній заяві. 
При цьому, ні умовами наданої відповідачем гарантії, ні чинним цивільним законодавством, не передбачено необхідності фактичного отримання гарантом адресованої йому вимоги про сплату гарантії протягом строку її дії, а унормовано лише необхідність пред`явлення такої вимоги у цей строк, що і було вчинено позивачем.
Крім того, день і час отримання поштової кореспонденції адресатом, у даному випадку відповідачем, залежить не лише від дати доставки до відділення зв`язку, а й від суб`єктивної волі одержувача.
Відповідно до банківської гарантії № 202659-ГР-1511 від 29.05.2020  гарант має право відмовити бенефіціару в задоволенні його вимог лише у випадку, якщо вимога по гарантії надана банку-гаранту після закінчення строку дії гарантії. 
Встановивши, що позивач (бенефіціар) надав банку(гаранту) всі передбачені гарантією документи, у спосіб та у визначений строк,    надіслав вимогу до закінчення строку дії гарантії, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачем всіх умов, необхідних для виконання відповідачем гарантійних зобов`язань. 
Правовою підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром. 
Відтак, сукупність встановлених обставин свідчить про неправомірність відмови від її сплати за гарантією з боку відповідача (гаранта), що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.
Відповідності до ч. 3 ст. 563 ЦК України,    у вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Таким чином, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання (в залежності від умов гарантії).
Згідно ч. 1 ст. 562 ЦК України , зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. 
Стаття 562 ЦК України, у якій закріплено вище зазначений принцип,    є спеціальною у порівнянні із ч.2 ст. 548 ЦК України, якою закріплено загальний принцип акцесорності для всіх видів забезпечення виконання зобов`язань, які є додатковими до основного договору, що забезпечується і в повній мірі залежать від нього.
Гарантія, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, є    одним із видів    забезпечення основного зобов`язання. 
Водночас, за змістом ст. 546 ЦК України, законодавець вказує на незалежність зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму від основного договору. 
Таким чином, гарантія підпадає під самостійне правове регулювання та    не залежить від впливу основного зобов`язання.
Як встановлено судом і було зазначено вище, 29.05.2020 відповідач надав на користь позивача банківську гарантію № 202659-ГР-1511 на суму 2  500 000,00 грн., згідно умов якої відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити на користь позивача повну суму гарантії як забезпечення виконання Договору поставки у розмірі 2  500 000,00 грн. з наступних підстав: невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки; відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберія" від прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки.
Як вбачається із матеріалів справи, у відповідях на вимоги позивача про сплату коштів за банківською гарантією, потім під час підготовчого засідання по справі, відповідач посилався лише на те, що вимога була отримана після закінчення строку дії гарантії, а надалі    відповідач вже заперечував свої зобов`язання за гарантією з інших підстав, у тому числі, щодо ненастання гарантійного випадку.
Відповідно до ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ненастання гарантійного випадку за банківською гарантією.
Відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, Заява про надання гарантії складається в довільній формі та повинна обов`язково містити реквізити, передбачені в пункті 19 розділу II цього Положення, у тому числі - реквізити договору або іншого правочину, який згідно із законодавством України має силу договору (за наявності), або посилання на реквізити тендерної документації, де передбачені базові відносини. Банк-гарант має право вимагати від принципала зазначення в заяві про надання гарантії іншої додаткової інформації.
Таким чином, колегія суддів вважає, що невиконання гарантом взятих на себе безвідкличних та безумовних зобов`язань щодо сплати позивачу за його письмовою вимогою повну суму гарантії як забезпечення виконання Договору поставки у розмірі 2  500 000,00 грн. з наступних підстав: невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберія" прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки; відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберія" від прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки, свідчить про наявність достатніх правових підстав для стягнення цієї суми в судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 02 жовтня 2020 року по справі №    904/1156/19. 
          Оскільки наявні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 000,00 грн. за банківською гарантією, у задоволення вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн. в суді першої інстанції слід відмовити.
За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі, у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів" від 27.10.1993).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
При цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегією суддів відхиляються з вищенаведених підстав.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевий господарський суд не з`ясував всі істотні обставини справи та не надав належної оцінки доказам, представленим в обґрунтування заявленого позову, а тому прийняв судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 у справі № 910/17772/20 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
У відповідності до ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням позову та апеляційної скарги позивача, судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                    ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 у справі № 910/17772/20 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 у справі                              № 910/17772/20 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Січ" (01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 63, ідентифікаційний код 37716841) на користь Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" (01133, місто Київ, вулиця Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 26612982) 2 500 000,00 грн. заборгованості, 37  500,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.
5. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Січ" (01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 63, ідентифікаційний код 37716841) на користь Компанії "Сіногідро Корпорейшн Лімітед", що діє через зареєстроване в Україні представництво "Сіногідро Корпорейшн Лімітед" (01133, місто Київ, вулиця Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 26612982) 56  250,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.
7. Матеріали справи № 910/17772/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, строки та випадках, передбачених ГПК України.
          Повний текст постанови підписано   20.10.2021. 
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська