ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/855/21  Номер провадження 33/814/565/21	Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.,
при секретарі Радько О.М., 
за участі особи, яка притягується до 
адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – адвоката - Смірнова С.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Смірнова С.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року,                         
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селищі Велика Багачка Полтавської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не депутат, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення – штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.
       Згідно з постановою судді, 23 липня 2021 року, о 23 годині 50 хвилин, в селищі Велика Багачка по вулиці Європейська, 45, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння та після зупинки працівниками поліції від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі захисник – адвокат Смірнов С.І. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №246248 від 24.07.2021 року вказано, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час коли останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням статті 256 КУпАП, оскільки працівником поліції невірно встановлено особу, також в протоколі не вказано свідків правопорушення, хоча такі й були.
Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що працівником поліції невірно вказаний нормативний акт яким регулюється порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а саме Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України, наказ від 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р, за № 1413/27858 в якому перелічено ознаки наркотичного сп`яніння, що на думку апелянта ставить під сумнів його компетентність у визначенні вказаних ознак і взагалі з відеозапису, доданого до адміністративного протоколу жодних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 немає.
Зазначає, що з контексту п.7 розділу 1 Інструкції можна зробити висновок про наявне право водія відмовитися від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або ж погодитися з результатом огляду. Такі дії водія мають потягти за собою обов`язок поліцейського направити особу на огляд до закладу охорони здоров`я. Ця норма окликається зі змістом статті 266 Кодексу.
В матеріалах справи мається направлення, але з відеозапису можна встановити, що з даним направленням ОСОБА_1 не ознайомлений, тому дане направлення не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Але судом першої інстанції вказаному факту не надано оцінку. 
У зв`язку з викладеним, вважає що жодних доказів, які б свідчили б про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №246248 немає, а наявність лише протоколу не може свідчити про вчинення адміністративного правопорушення. Судом формально констатовано лише факт відмови від проходження огляду, а жодних дій для встановлення наявності у працівника поліції підстав для направлення на такий огляд не здійснено.
В постанові суду від 12.08.2021 року, також, вказано, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час коли останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того, зазначено, що останній керував автомобілем марки Меrсеdеs-Веnz, державний номерний знак НОМЕР_3 , що не відповідає змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №246248 в якому вказано, що останній керував автомобілем марки Меrсеdеs-Веnz, державний номерний знак НОМЕР_2 . Зазначене, на думку захисника, свідчить про занадто формальний підхід суду до розгляду даної справи.
       Крім того, судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено порушення процесуальних норм, оскільки головуючим у справі без виходу в нарадчу кімнату одразу було проголошено лише резолютивну частину постанови, що свідчить про формальний розгляд справи та є порушенням ч.1 ст.285 КУпАП та роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року.
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Смірнова С.І., дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис, приходжу до висновку про відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
       Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
       Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП. 
       Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на докази, які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, долученого до матеріалів справи, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння та категоричної відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції.
Приписами п.2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.7 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.
Саме після відмови ОСОБА_2 пройти медичний огляд працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення, де зазначено про недотримання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки така відмова унеможливила проведення лабораторних досліджень, що в даному випадку є обов`язковим.  
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженими на те посадовими особами, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.
       Натомість, доводи апеляційної скарги є непереконливими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.
       Так, позиція апелянта в цілому зводиться до того, що відсутні докази, які б свідчили про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
       З такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.
       Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:
       - наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);
       -звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
       -сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
       - почервоніння обличчя або неприродна блідість. 
       Як вбачається з відео, поліцейськими після зупинки транспортного засобу було виявлено у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло. На неодноразові пропозиції пройти огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння, ОСОБА_2 категорично відмовився. 
       Керуючи транспортним засобом, ОСОБА_1 повинен розуміти правовий статус водія та виконувати обов`язки водія, встановлені зокрема Правилами дорожнього руху, а саме п. 2.5. Оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 2.5 ПДР у повному обсязі, щодо нього законно та обґрунтовано було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Доводи автора апеляції про допущені судом першої інстанції неточності в даті народження та номерних знаках автомобіля не спростовують висновки як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції. 
       Твердження апелянта на предмет того, що суддя місцевого суду, в порушення вимог ч.1 ст.285 КУпАП, без виходу до нарадчої кімнати одразу проголосив лише резолютивну частину постанови, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Оголошення суддею місцевого суду лише резолютивної частини постанови, не впливає на правильність висновків судді.
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з додержанням вимог статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
       Порушень законодавства про адміністративні правопорушення, суддею суду першої інстанції, які ставили б під сумнів його висновки, в ході апеляційного розгляду не встановлено. 
       Зважаючи на викладене вище, не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Смірнова С.І. в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення, а постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 , – без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського 
апеляційного суду                                                          Захожай О.І.