ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року 
м. Харків
справа № 626/1163/20
провадження №22-ц/818/5278/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс»  ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс»  на рішення Красноградського районного суду Харківської області ухвалене 15 червня 2021 року у складі судді  Дудченко В.О.
У С Т А Н О В И В:
07.05.2020 ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс» (надалі ТОВ) на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі 102 457,45 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
Позов обґрунтований тим, що у період з 25 лютого 2010 року по 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ перебували у трудових відносинах. З вересня 2019 по лютий 2020 року позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 102 457,45 грн. 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України, згідно наказу № 16-к від 13.02.2020. В день звільнення ТОВ письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Тому з ТОВ на кристь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 41 628,66 грн. У додаткових поясненнях до суду від 13.05.2021 (а.с. 181 – 183) ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , уточнила позовні вимоги та зазначила, що у зв`язку з тим, що відповідачем 20.08.2020 виплачена заборгованість по заробітній платі,  фактичний час затримки розрахунку складає 127 робочих днів (з 14.02.2020 по 19.08.2020). Тому просила стягнути з відповідача середній заробток за затримку розрахунку у розмірі 85 271,61 грн ( 671,43 * 127).
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 15 червня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ТОВ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку з 14.02.2020 по 20.08.2020 в розмірі 85271 грн. 61 коп. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що належнми та допустимими доказами в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у період з 25 лютого 2010 року по 13 лютого 2020 року працював на посаді майстра КРС ТОВ. 13.02.2020 ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. До дня звільнення позивач знаходився у відпустці. Відповідно до наказу ТОВ від 01.09.2018 № 32-К місячний оклад Майстра КРС встановлено у розмірі 14100 грн. Середньомісячне число робочих днів за грудень 2019 становить 21 день, за січень 2020 року – 21 робочий день. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить:(14100*2)/42=671,43 грн. Враховуючи, що 20.08.2020 ТОВ виплатило ОСОБА_1 всю суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 102457,45 грн, суд відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 102 457,45 грн. Також суд вважав, що розмір компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні позивача складає: 671,43 грн. х 189 днів = 126900,27 грн (з наступного дня після звільнення 13.02.2020, 14.02.2020 року по день виплати заборгованості 20.08.2020). Проте стягнув з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку (14.02.2020 року - 20.08.2020 року) в розмірі 85271,61 грн. в межах заявлених позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду ТОВ звернулося з апеляційною скаргою. Посилається на поушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити. 
Апляційна скарга мотивована тим, що суд всупереч вимог закону неповно з`ясував осбставини у справі, безпідставно надав перевагу одним доказам над іншими та, як слідство, зробив висновки, що не відповідають обставинам у справі та вимогам закону. Так суд всупереч вимог процесуального закону не надав належної оцінки наданим ТОВ доказам, що свідчать про відсутність вини останнього у непроведенні з позивачем повного розрахунку. В судовому засіданні було встановлено, що позивач у день звільнення в ТОВ не працював, оскільки перебував у відпустці, тому відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України він повинен був пред`явити до ТОВ вимогу про виплату належних йому при звільнені сум, чого ним зроблено не було. Тому днем пред`явлення вимоги про виплату заборгованості належить вважати день, коли відповідач дізнався про звернення позивача до суду з позовом у дійсній справі, а саме 02.07.2020 ( день отримання відповідачем позовної заяви). З зазначеного дня по день проведення з позивачем розрахунку ( 20.08.2020) сплило 36 робочих днів. Крім того, у рішенні суд не зазначає, які саме норми трудовго законодавства були порушені відповідачем, неправильно застосовує вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП та не зазначає чому відступає від актуальної правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц та у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 716/9584/15 – ц. Виходячи з даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчислені за 2020 рік розмір майнових втрат ОСОБА_1 від несвоєчасного розрахунку при звільненні апелянт складає 4896,96 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Вислухавши доповідь головуючого судді, встановивши обставини справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах її доводів та вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Частиною 1 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 25 лютого 2010 року по 13 лютого 2020 року знаходився у трудових відносинах з ТОВ. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .
Наказом ТОВ № 16-К від 13.02.2020 ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України (а.с. 13).
До дня звільнення ОСОБА_1 знаходився у відпустці, що підтверджується його власними заявами та відповідними наказами ТОВ «Укрнафтогазресурс», а саме: наказ № 175-К від 25.06.2019; наказ № 233-К від 29.07.2019; наказ № 275-К від 03.09.2019; наказ № 296-К від 07.10.2019; наказ № 323-К від 11.11.2019; наказ № 345-К від 13.12.2019; наказ № 10-К від 22.01.2020.
Згідно довідки « 12/04/21 від 12.04.2021 року ТОВ «Укрнафтогазресурс» останні місяці фактичної роботи майстра ОСОБА_1 на підприємстві були травень і червень 2019 року, за які він відпрацював 167 і 143 години відповідно, із сукупним доходом 28278,42 грн та 14425,36 грн. відповідно. 
Оскільки протягом останніх шести місяців перед звільненням ОСОБА_1 перебував у відпустці, суд здійснив розрахунок середньої заробітної плати позивача виходячи з установленої йому тарифної ставки у розмірі 14 100,00 грн та виходив з того, що середньомісячне число робочих днів за грудень 2019 становить 21 день, за січень 2020 – 21 робочий день. Таким чином, середньоденна заробітна плата розрахована судом становить:(14100*2)/42=671,43 грн.
В розрахункових листах за вересень 2019 року - лютий 2020 року , значиться заборгованість зі сплати заробітної плати підприємства перед ОСОБА_1 за вересень 2019 року – 44006,02 грн., за жовтень 2019 року – 43600,56 грн., за листопад 2019 року – 64239,59 грн., за грудень 2019 року – 87022,65 грн., за січень 2020 року – 102 457,45 грн., за лютий 2020 року 102457,45 грн.
20.08.2020 року ТОВ «Укрнафтогазресурс» виплатили ОСОБА_1 всю суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 102457,45 грн. із каси підприємства, що підтверджується відомістю про виплату готівки № 26 від 20.08.2020 року.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законоадвства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні   за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши, що у день звільнення позивач не працював, суд помилково вважав, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить здійснювати з дня наступного за днем звільнення (14.02.2020) по день фактичного розрахунку (20.08.2020), в результаті чого помилково вважав, що час затримки остаточного розрахунку при звільненні позивача складає 189 днів. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про розрахунок у відповідності до ч. 1 ст. 166 КЗпП, а 08.05.2020 звернувся безпосередньо до суду з позовом про стягнення невиплачених коштів при звільненні (а.с. 41), ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 07.07.2020 (а.с. 53). 
Тому колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 починається з моменту, коли ТОВ стало відомо про вимогу позивача, а саме з 02.07.2020 (дати отримання позовної заяви) та закінчується 20.08.2020 (датою фактичної виплати заробітної плати), тобто загалом становить 36 робочих днів.
Зазначений висновок відповдає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц.
Оскільки апеялційна скарга не містить доводів щодо неправильного розрахунку судом середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 671, 43 грн , судова колегія визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку шляхом множення кількості днів затримки на розмір середньоденної заробітної плати позивача 36* 671,43 = 24 171,48 грн. 
Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо неналежної оцінки судом доказів відсутності в його діях вини у непроведенні повного розрахунку з позивачем, оскільки рішення суду містить мотиви не врахування судом наданих позивачем актів про відмову ОСОБА_1 від отримання часткового розрахунку з каси ТОВ ( а.с. 70,71), з причин встановлення наявної у підприємства можливості перерахувати кошти на картковий рахунок позивача ( а.с.87). Зазначений висновок суду є законним та обгрунованим, інших доказів відсутності вини у непроведенні з позивачем своєчасного розрахунку при звільненні матеріали справи не містять. 
Не є обгрунованими і доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15 – ц, а саме, використання судом права за певних умов зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. 
Оскільки під час розгляду цього спору не встановлено існування перелічених у вищезазначеній постанові умов для зменшення сум, що підлягають стягненню на користь позивача. При цьому судовою колегією встановлено, що позивач був звільнений 13 лютого 2020 року, з вини роботодавця з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні та не виплачено 102 457,45 грн , при тому що розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 визначений судом у розмірі 14100 грн, що свідчить про істотність невиплаченої суми поряд із середнім заробітком. Відсутність між сторонами у справі спору з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення дісного спору до виплати позивачу належдної іому суми при звільненні. 
Тому судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у повному обсязі, але за час затримки у кількості 36 робочих днів, що дорівнює 24 171,48 грн.
При цьому колегія суддів відзначає, що згідно третього абзацу пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Тому 24 171,48 грн, що підлягають стягненню з ТОВ на користь ОСОБА_1 , визначені в судовому рішенні без урахування податків та зборів.
З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні в частині визначення періоду стягнення та зменшення суми, що підлягає стягненню з відповідача на корисить позивача, з 85271,61 грн до 24 171,48 грн.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове,цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ТОВ належить стягнути 1261 грн 20 коп., сплачених відповідачем при подачі апеляційної скарги (а.с. 228). 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд - 
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс»  задовольнити частково.
Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 15 червня 2021 року змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (ЄДРПОУ 35314646, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, 39, 63343) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за період затримки розрахунку з 14.02.2020 по 20.08.2020 в розмірі 24 171 (двадцять чотири тисячі сто сімдесят одна) гривня 48 (сорок вісім) копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (ЄДРПОУ 35314646, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Свято-Троїцька, 39, 63343) 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок судовго збору, сплаченого при зврененні з апеляційною скаргою. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                        О.Ю. Тичкова
Судді                                                                                 О.В. Маміна                 
                                                                                   Н.П. Пилипчук