Ухвала
 
22 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 629/5103/19
провадження № 61-18583ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області                від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2021 року у справі за позовом керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів та повернення земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року керівник Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів та повернення земельної ділянки. 
 
В обґрунтування позову зазначав, що рішенням сесії Лозівської міської ради                              № 766 від 08 серпня 2008 року ОСОБА_1 надано земельну ділянку на                                АДРЕСА_1 , площею 0,1465 га, для обладнання автостоянки на              40 машиномісць та встановлено орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі трьох відсотків грошової оцінки землі.
 
На підставі вказаного рішення 15 липня 2009 року між Лозівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 , площею 0,1465 га, кадастровий номер: 6311000000:15:038:0012, для обладнання автостоянки на 40 машиномісць та встановлено орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі трьох відсотків грошової оцінки                         землі строком на 3 роки. Даний договір зареєстровано у Міськрайонному                   управлінні Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області,                  про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 червня 2011 року                              № 631100004000014.
 
В подальшому, за заявою ОСОБА_1 від 26 червня 2014 року, рішенням Лозівської міської ради № 1218 від 15 серпня 2014 року вище вказаний договір оренди земельної ділянки продовжено терміном на 5 років та встановлено орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі семи відсотків. На підставі цього між Лозівською міською радою та ОСОБА_1 укладено угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 15 липня 2009 року. Проте, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вимог щодо державної реєстрації права користування земельної ділянки на новий термін та систематичною несплатою орендної плати, рішенням Лозівської міської ради № 798 від 22 грудня 2017 року скасовано пункт 1 додатку 1 до рішення міської ради № 1218 від 15 серпня 2014 року. Таким чином, договір оренди землі від 15 липня 2009 року, укладений між міською радою та ОСОБА_1 вважається припиненим з 16 червня 2014 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
 
Відповідно до листа міськрайонного управління у Лозівському районі та                                м. Лозова Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10 квітня 2018 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим                         номером: 6311000000:15:038:0012 станом на 01 січня 2018 року становить                                1 341 339, 35 грн.
 
Вказував, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , площею 0,1465 га, кадастровий номер: 6311000000:15:038:0012, за                   ОСОБА_1 не зареєстровано. У зв`язку з цим, постійною робочою групою Лозівської міської ради 07 травня 2019 року з метою здійснення контролю за використанням земель комунальної власності та додержанням земельного законодавства проведено обстеження земельної діяльності на АДРЕСА_1 та встановлено, що територія земельної ділянки огороджена металевим парканом, використовується у підприємницькій діяльності, а на земельній ділянці знаходиться самовільно збудована двоповерхова нежитлова будівля, яка не введена в експлуатацію та не зареєстрована в установленому законом порядку.

За змістом листа Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 22 травня 2019 року за земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,1465 га, за період з 01 травня 2018 року по 21 травня 2019 року плата за користування не здійснюється.
 
Вважав, що ОСОБА_1 зберегла за рахунок позивача у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати, що мала бути сплачена за володіння та користування земельною ділянкою, хоча у ОСОБА_1 відсутні підстави для набуття чи збереження майна.
 
18 квітня 2018 року комісією з визначення збитків розглянуто питання щодо нарахування ОСОБА_1 розміру збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону, використання земельної ділянки з порушенням законодавства про плату за землю. За результатом розгляду даного питання, комісією прийнято рішення про визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без оформлення документів за період за три роки з 01 травня 2015 року по 31 квітня 2018 року за максимальною ставкою орендованої плати з урахуванням Положення щодо визначення розміру орендованої плати при укладанні договорів оренди землі в м. Лозова, затвердженого рішенням міської ради від 24 жовтня 2017 року № 729 в розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 437 179,79 грн.
 
27 червня 2018 року № 413 затверджено акт визначення розміру безпідставно збережених коштів.
 
Зазначав, що за період з 01 листопада 2016 року по 30 квітня 2018 року розмір безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки ОСОБА_1 без достатньої правової підстави на АДРЕСА_1 становить                          239 922,59 грн.
 
Лозівською міською радою прийнято рішення від 19 квітня 2019 року № 1510, яким затверджено Порядок стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок без достатньої правової підстави. На підставі даного Порядку уповноважений виконавчий орган Лозівської міської ради 25 червня 2019 року визначив розмір безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки ОСОБА_1 без достатньої правової підстави на АДРЕСА_1 ,                    а саме: за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року (за 8 місяців) -                 12% нормативної грошової оцінки, що складає 108 307,15 грн на підставі Положення щодо визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди землі в                      м. Лозова, затвердженого рішенням міської ради від 24 жовтня 2017 року № 729; за період з 01 січня 2019 року по 01 червня 2019 року (за 5 місяців) - 6 % нормативної грошової оцінки, що складає 33 533,48 грн на підставі Положення про порядок визначення розмірів орендної плати укладання договорів оренди землі на території Лозівської міської об`єднаної територіальної громади, затвердженого рішенням міської ради від 19 квітня 2019 року № 1509 з урахуванням коефіцієнту зональності.
 
Посилався на те, що факт самовільного використання земельної ділянки підтверджується матеріалами перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області 30 листопада 2017 року, 12 січня 2018 року та 12 лютого 2018 року. За результатами перевірки 12 січня 2018 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за використання земельної ділянки без документів, що посвідчує право власності або користування землею. Зазначений штраф сплачений ОСОБА_1 .
 
Вказував, що Лозівською міською радою направлялися листи ОСОБА_1 про використання земельних ділянок без укладення договорів оренди, однак листи не вплинули на реальне виправлення становища, що створило лише видимість виконання Лозівською міською радою своїх обов`язків при вирішенні питання щодо фактичного стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою. 
 
ОСОБА_1 з моменту закінчення строку дії договору оренди землі 16 червня                    2014 року до теперішнього часу не оформила правовстановлюючі документи на земельну ділянку, у зв`язку з чим місцевий бюджет Лозівської міської ради недоотримує належні йому кошти.
 
Враховуючи вищевикладене та з урахуванням уточнень, просив стягнути з                     ОСОБА_1 на користь Лозівської міської ради Харківської області кошти за шкоду, заподіяну на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, безпідставно збережені кошти у розмірі                 380 763,22 грн та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на                        АДРЕСА_1 , площею 0,1465 га, привівши її у попередній стан для подальшого використання шляхом знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості - двоповерхової нежитлової будівлі та паркану, та повернути її у відання територіальної громади м. Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області.
 
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня                      2021 року позов керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області задоволено. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Лозівської міської ради Харківської області кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, безпідставно збережені кошти у розмірі 380 763,22 грн. 
 
Відновлено становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,1465 га, привівши її у попередній стан для подальшого використання шляхом знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості - двоповерхової нежитлової будівлі та паркану, та повернути її у відання територіальної громади                     м. Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області.
 
Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області                               від 07 травня 2021 року залишено без змін.
 
Суди, задовольняючи позов керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області, виходили з того, що факт набуття відповідачем грошових коштів за рахунок Лозівської міської ради, самовільне зайняття земельної ділянки і використання її без достатньої правової підстави підтверджено належними та допустимими доказами.
 
27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.  
 
27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. 
 
Касаційна не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є не врахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
 
При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У поданій касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявниця не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявниці.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 травня 2021 року у справі за позовом керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів та повернення земельної ділянки повернути заявникові.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак