КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Батрин О.В. 
Єдиний унікальний номер справи № 757/6030/20-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824 /13081/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
02  грудня   2021 року                                                                                              м. Київ    
                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді       - Мережко М.В.,
суддів                          - Верланова С.М., Савченка С.І.,
           секретар                       - Малашевський О.В. 
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного  суду м. Києва   від   23 березня 2021 року   у  справі за  позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за послуги  з обслуговування будинку  та прибудинкової території, комунальні послуги  та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг, Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, 
В с т а н о в и в  :
У лютому 2020 року (10 лютого 2020 року)  ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» звернулося з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних послуг.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», як обслуговуюча організація надає послуги з утримання будинку та його прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги на підставі укладених з власниками квартир договорів. 
Відповідач  ОСОБА_1   є власником квартири за адресою : АДРЕСА_1 .
Між позивачем та відповідачем 02 жовтня 2014 року  було укладено договір про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг, предметом якого є надання житлово-комунальних послуг та відповідно до умов якого відповідач зобов`язувалася оплачувати послуги у встановлені договорами строки. 
Проте, зобов`язання відповідачка щодо своєчасної оплати за спожиті послуги  не виконує, у зв`язку із чим, за період з 21 червня 2016 року по 21 грудня 2019 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 107 271,89 грн. 
Крім того, відповідачка,  як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 33 960,16 грн. та 3% річних в сумі 4 736, 83 грн., що разом становить суму заборгованості у розмірі 145 968,88 грн. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року по справі № 757/3895/19-ц скасовано судовий наказ, виданий 26 лютого 2019 року, за заявою ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 4). Проте, відносно якої особи скасований вказаний судовий наказ з вказаної ухвали не вбачається та належним документів, що судовий наказ був скасований відносно  ОСОБА_1 суду позивачем не надано.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на надані послуги та судовий збір.
Ухвалою суду від 17.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 30).
Відповідачка ОСОБА_1 , 21 березня 2020 року звернулась до суду із зустрічним позовом (а.с. 44-51) до ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору № 120-012/1 від 02 жовтня 2014 року про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг.
 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перебування у шлюбі з 15 жовтня 2010 року по 05 жовтня 2017 року з ОСОБА_2 ,  вона  за свої власні кошти, шляхом їх інвестування у будівництво квартири, отримала в особисту приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Свідоцтво про право власності на нерухоме майно  ОСОБА_1   отримала лише 17 жовтня 2014 року. 
ОСОБА_2   вважає, що вказана квартира придбана за його власні грошові кошти та належить саме йому, а тому на даний час в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/75083/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про визнання майна особистою власністю.
Після отримання свідоцтва про право власність на квартиру, 17 жовтня 2014 року позивач звернулась до ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» з метою отримання ключів від належній їй квартири. Разом з тим, товариством було відмовлено у видачі ключів до укладення договору про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг, що змусило позивача підписати договір.
При цьому, в договорі умисно було неправильно зазначено дату його складання 02 жовтня 2014 року, а не 17 жовтня 2014 року, що відповідало фактичній даті укладення договору.  ОСОБА_1 зазначала, що ні до, ні під час укладення спірного договору відповідач не повідомив її про те, що Київською міською державною адміністрацією товариство не було визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку, а також те, що товариство, навіть, не зверталось до КМДА з відповідною заявою. На думку відповідачки ОСОБА_1     це  є підставою для визнання договору недійсним з підстав, визначених ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 230 ЦК України. Крім того, товариство незаконно уклало договір та незаконно здійснює, начебто, на його підставі діяльність з надання їй житлово-комунальних послуг, що є окремою підставою для визнання договору недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України.
Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до розгляду, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Відповідачка  ОСОБА_1 24 березня 2020 року  подала  відзив на позовну заяву товариства  (а.с. 64-67). У відзиві   заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів того, що вона останнім часом, а також на момент звернення позивача до суду є власником спірної квартири. Крім того, вона частково оплачувала комунальні послуги на загальну суму 27217,51 грн. Також зазначила, що спірна квартира не придатна для проживання, так як в ній після її будівництва не був зроблений ремонт та на момент укладення спірного договору позивач незаконно надає житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим вона категорично не згодна з нарахованою їй сумою оплати за комунальні послуги та інфляційні витрати.
Від представника позивача - ТОВ  «Компанія з управління та житлової експлуатації « Новосервіс»  08 квітня 2020 року   з до суду надійшли письмові заперечення на відзив (а.с. 101-104).  У запереченні вказано, що власником квартири є відповідачка ОСОБА_1 ,  відповідно  до  свідоцтва про право власності на квартиру від 02 жовтня 2014 року. 
Доказів сплати у спірний період за житлово-комунальні послуги у розмірі 27 217,51 грн. відповідачем не надано. Крім того, в умовах перехідного періоду договір зберігає свою чинність до моменту визначення управителя за рішенням зборів співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2   за правилами, визначеними Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14 травня 2015 року та «;Про житлово-комунальні послуги» № 2189- VIII від 09 листопада 2017 року та укладення уповноваженою особою (особами) договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається відповідно до типової форми. Нарахування за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій проводяться відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської місткої ради від 01 червня 2018 року № 937, опублікованого в газеті «Хрещатик» 08 червня 2018 року, тариф у будинку (М.Драгомирова  20-А)  встановлений на рівні 14,84 грн. за 1 кв.м. при умові сплати до 20 числа місяця, та 15,73 грн. за 1 кв.м при сплаті після 20 числа місяця. У вартість додаткових послуг входять забезпечення утримання служби консьєржів в будинку та/або контрольно-пропускних постів до будинку, контрольно-пропускного пункту в`їзду на територію, патрульної служби в будинку і на території, об`єктів зеленого господарства та інших об`єктів благоустрою на прилеглих територіях житлового комплексу. Даний тариф економічно прорахований та становить 11,18 грн. за 1 кв.м. при умові сплати до 20 числа місяця, та 11,74 грн. за 1 кв.м. при сплаті після 20 числа місяця.
Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року закрито підготовче засідання .
Від представника позивача за первісним позовом  07 вересня 2020 року  до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову, посилаючись на те ,що  укладення спірного договору відбулося  02 жовтня 2014 року, а до суду  ОСОБА_1   звернулась у березні 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності (а.с. 133).
Крім того, представник товариства  08 вересня 2020 року  подав  відзив на зустрічну позовну заяву. У відзиві вказав, що ОСОБА_1   є власником квартири,  яка була  придбана нею у власність шляхом придбання цільових облігацій, емітентом яких є замовник будівництва будинку ТОВ «Будспецсервіс». Житлова частина будинку була передана ТОВ «Будспецсервіс» на обслуговування ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» за актом від 20 березня 2014 року та акт-прийому передачі об`єкта нерухомості було підписано 03 вересня 2014 року, тобто до укладення спірного договору про надання послуг між  ОСОБА_1   та ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс». Відповідно до інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом м. Києва Департаменту житлово-комунальної інфраструктури КМДА обслуговуючою організацією та балансоутримувачем будинку є ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» та розпорядженням КМДА ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» було затверджено тарифи на послуги з утримання будинку та його прибудинкової території (а.с. 137-139).
Рішенням Печерського   районного   суду   м. Києва  від  23 березня   2021 року  позов ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» задоволено  частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 95 295 ,85 грн , інфляційну складову боргу у розмірі 25 921, 70 грн, 3% річних у розмірі 3 615,99 грн, що разом становить 124 833, 54  грн.
Стягнуто із  ОСОБА_1   на користь ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс»  судовий збір у розмірі 1 872, 49 грн.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 до ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс», третя особа  ОСОБА_2   про визнання недійсним договору про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  відповідачка ОСОБА_1   подала   апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову і про відмову  у задоволенні позову ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс». Крім того, просила при розгляді апеляційної скарги встановити, що договір не був укладений.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що рішення суду є  правильним, постановлено з дотриманням  вимог закону.   
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України  сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Представники сторін брали участь у судовому засіданні 25 листопада  2021 року. Представник ОСОБА_1 - адвокат Муха О.О. був присутній також у засіданні 02 грудня 2021 року.
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких  підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимоги ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції мотивував його тим, що у відповідачки перед позивачем наявна заборгованість в загальному розмірі 145 968,88 грн, яка складається з суми основного боргу у розмірі 107 271,89 грн, інфляційних втрати у розмірі 33 960,16 грн. та 3% річних у розмірі 4 736,83 грн і така заборгованість (у межах строку позовної давності) підлягає стягненню на користь позивача. Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором.
Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Крім того, згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ст. 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Встановлено, що відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02.10.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10-11).
Між ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» та ОСОБА_1 02.10.2014 року укладено договір про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг, відповідно до умов якого визначено, що предметом договору є наданням виконавцем, а споживачем своєчасної оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з управління будинком та прибудинковою територією, забезпечення можливості отримання споживачем послуг з центрального опалення, централізованого постачання і водовідведення гарячої та холодної води, електропостачання, забезпечення утримання служби консьєржів в будинку та/або контрольно-пропускних постів до будинку, контрольно-пропускного в`їзду на територію, патрульної служби в будинку і на території, об`єктів зеленого господарства та інших об`єктів благоустрою на прилеглих територіях. Загальний розмір щомісячної оплати за послуги з управління та додаткові послуги на дату укладення договору становить 1 116,58 грн. (а.с. 5-9).
У пункті 3.1 вказаного договору сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого виконавцем. Рахунок надається споживачу до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим.
За змістом статей 322, 360  ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)
Щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку, то такий обов`язок відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» покладено на співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій проводиться за тарифами, затвердженим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01.06.2018 № 937 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим», тариф в будинку по АДРЕСА_2 встановлено на рівні 14,84 грн. за 1 кв.м. при умові сплати до 20 числа місяця, та 15,73 грн. за 1 кв.м. при сплаті після 20 числа місяця (а.с. 12-17).
Вказане розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є чинними, у судовому порядку нечинними не визнавалися та є обов`язковим для виконання всіма органами місцевого самоврядування, установами, підприємствами, організаціями, розташованими на території міста, у тому числі і для споживачів таких послуг.
Крім того, наказом ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» № 22 від 30.12.2016 року та наказом № 04 від 01.02.2016 року встановлено вартість додаткових послуг (а.с. 22-25).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість період з 21.10.2016 року по 21.12.2019 року в загальному розмірі 145 968,88 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 107 271,89 грн., інфляційних втрати у розмірі 33 960,16 грн. та 3% річних у розмірі 4 736,83 грн.
У вказаному розрахунку міститься інформація щодо нарахування щомісячної плати за житлово-комунальні послуги за період із вересня 2016 року по листопад 2019 року. Разом з цим, у розрахунку не відображена інформація щодо оплати (повної чи часткової) ОСОБА_1 зазначених послуг. Натомість, у матеріалах справи містяться копії квитанцій, що свідчать про часткову оплату ОСОБА_1 комунальних платежів на рахунок ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс», зокрема, у листопаді 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року та березні 2017 року на суми від 300 до 1000 грн (а.с. 72-75). Однак, такі сплати коштів не відображені у наданому позивачем розрахунку заборгованості. При цьому, розрахунок узагалі не відображає хронологію та порядок виникнення заборгованості, а містить лише загальну суму нарахувань за період, а також нараховану інфляційну складову та 3% відсотки річних.
За таких обставин суд вважає твердження позивача про те, що усі вказані нарахування є заборгованістю необґрунтованим. Разом з цим, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку, наданого позивачем.
А відтак, колегія суддів доходить висновку, що у задоволенні позову ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» про стягнення заборгованості за житлово-комунальними послугами слід відмовити у зв`язку із недоведеністю фактичного розміру зазначеної заборгованості. Вимоги щодо стягнення інфляційної складової та 3% відсотків річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги щодо стягнення основної заборгованості.
Колегія суддів також звертає увагу, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності щодо первісної позовної заяви про стягнення заборгованості, оскільки суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги у зв`язку з її недоведеністю.
Разом з цим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог..
Так, обґрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_1 послалась на те, що договір про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 230 ЦК України та ч.1 ст. 227 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою - третьою,п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним, тобто даний договір є оспорюваним, і лише на підставі позову заінтересованої сторони він може бути визнаний недійсним.
Умовою для задоволення таких позовів є надання позивачем доказів, які підтверджують, що відповідач знав або згідно із законодавчим актом зобов`язаний був знати про невідповідність правочину вимогам законодавства, тобто що правочин укладений без ліцензії на заняття відповідним видом діяльності (Лист Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними").
Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2013 року між ТОВ «Будспецсервіс» та ОСОБА_1 був укладений договір про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 12-10/13 (а.с.140-147)
Відповідно до акту приймання-передачі житлової частини житлового будинку №10 від 20.03.2014 року ТОВ «Будспецсервіс» передав житлову частину будинку на обслуговування ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» (а.с. 148-150).
Згідно з даними інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом м. Києва Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації обслуговуючою організацією та балансоутримувачем будинку по АДРЕСА_2 є ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» (а.с. 153).
Листом Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації від 08.01.2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про обрання рішенням співвласників будинку по АДРЕСА_2 управителем будинку ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» (а.с. 58-59).
На підстав викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого зустрічного позову з підстав, передбачених ст. 227 ЦК України.
Також суд правильно звернув увагу, що вимоги Закону України «Про  ліцензування певних видів господарської діяльності» не вимагають наявності дозволу (ліцензії) у підприємств - надавачів житлово-комунальних послуг на укладення договорів про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним.
За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
У силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не був доведений факт обману з боку відповідача ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» щодо природи спірного договору, враховуючи відсутність необхідності останньому мати дозвіл для здійснення дій, передбачених у договорі, та наявності в діях ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» умислу ввести її в оману щодо обставин, які мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг від 02.10.2014 року укладено у простій письмовій формі, що відповідає вимогам діючого законодавства, підписаний уповноваженими особами, що не заперечувалось сторонами.
Крім цього, як видно із матеріалів справи та не заперечувалось ОСОБА_1 , договір виконувався сторонами, на доказ чого до матеріалів справи надано копії рахунків про часткову сплату житлово-комунальних послуг, що є підтвердженням того, що волевиявлення сторін відповідало внутрішній волі та дії сторін направлені на реальне настання наслідків, що передбачені цим договором, що спростовує доводи позивача за зустрічним позовом щодо введення її в оману при укладенні спірного договору.
Суд першої інстанції критично оцінив доводи ОСОБА_1 щодо факту неправильного зазначення дати укладення спірного договору, у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючих документів, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про право власність на квартиру та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які отримані ОСОБА_1 02.10.2014 року, а не 17.10.2014 року. І колегія суддів з таким висновком погоджується.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.
 Посилання у апеляційній скарзі на порушення з боку ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» Закону України «Про захист прав споживачів» та щодо відсутності у останнього повноважень на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Посилання  в апеляційній скарзі на ту обставину, що  суд  першої інстанції не взяв до уваги   докази, надані  позивачем,  були предметом розгляду суду першої інстанції  та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди  апелянта  із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Із урахуванням того, що  доводи  апеляційної скарги відповідають доводам  висловленим під час розгляду справи в суді першої інстанції, яким  судом  надана належна оцінка, що свідчить  про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи  відповідача.
 При цьому судом апеляційної інстанції враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
 Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення  вимог про стягнення заборгованості за послуги  з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні послуги  - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В частині відмови у задоволенні  зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384  ЦПК України,  суд ,-
    
                                                          П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Печерського   районного  суду м. Києва   від   23 березня 2021 року  в частині задоволення  вимог про стягнення заборгованості  за   послуги  з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні послуги  скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення. 
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс»у задоволенні позову в частині стягнення  з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальні послуги.
В іншій частині рішення  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2021 року.
 
Головуючий        
                                             
Судді