ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/6541/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Гросанс"
на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 (повне рішення складено 06.07.2021)
у справі № 910/6541/21 (суддя Удалова О.Г.)                         
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гросанс"
до Адвокатського бюро "Дятловська Груп"
про стягнення 51 302, 08 грн

                                                   В С Т А Н О В И В :

          Короткий зміст позовних вимог.
          
В квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гросанс" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Адвокатського бюро "Дятловська Груп" (далі - відповідач) про стягнення 51 302, 08 грн (45 400, 00 грн безпідставно одержаних коштів,  3 747, 40 грн інфляційних втрат, 2 154,68 грн 3 % річних).

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним отриманням та користуванням відповідачем грошовими коштами позивача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/6541/21 позов задоволено частково та стягнуто з Адвокатського бюро "Дятловська Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гросанс" безпідставно отримані кошти в розмірі 45 400,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 008,85 грн (дві тисячі вісім гривень 85 коп). В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту безпідставного набуття відповідачем грошових коштів в сумі 45 400,00 грн та недоведеності обставин звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення цих коштів.    

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Частково не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати в частині відмови у стягненні 3  747, 40 грн інфляційних втрат та 2  154, 68 грн трьох процентів річних, ухвалити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. 

Підставами для скасування судового рішення скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції. 

Так, скаржник зазначає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосував норму ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки у розумінні ст.ст. 1212, 1214 цього Кодексу боржник зобов`язаний негайно повернути безпідставно отримані кошти без будь-яких вимог власника коштів і вразі їх неповернення має нести негативні наслідки у вигляді сплати нарахованих сум (ст. 625 названого Кодексу). Отже скаржник вважає, що має право на нарахування інфляційних втрат та процентів саме з моменту безпідставного отримання відповідачем коштів позивача.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 апеляційну скаргу АБ "Дятловська Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/6541/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6541/21 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АБ "Дятловська Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/6541/21 до надходження даної справи з суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 02.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Гросанс» на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/6541/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2021  апеляційну скаргу АБ "Дятловська Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/6541/21 залишено без руху; роз`яснено АБ "Дятловська Груп", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути наведені недоліки, шляхом подання до суду належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; попереджено    АБ "Дятловська Груп", що у разі якщо скаржник не виконає вимоги даної ухвали в зазначений строк, суд апеляційної інстанції не приймає таку апеляційну скаргу до розгляду та повертає її скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Гросанс» на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/6541/21; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ст. 270 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 апеляційну скаргу АБ "Дятловська Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/6541/21 та додані до неї матеріали повернуто скаржнику на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.
          
У період з 21.11.2018 по 20.02.2020 позивач - ТОВ "Гросанс" (код 41137600) перерахував за виставленими відповідачем - Адвокатським бюро "Дятловська Груп" (код 42158710) рахунками за надання послуг грошові кошти у сумі 45 400,00 грн.

05.03.2021 позивач звернувся до відповідача листом № 05/03/21-3 від 05.03.2021 з проханням надати рахунки та акти виконаних робіт за відповідними оплатами.

Спірні кошти в сумі 45 400,00 грн були перераховані позивачем відповідачу як оплата за послуги по виставлених рахунках, а саме:
-                    за платіжним дорученням № 234 від 21.11.2018 на суму 4 000,00 грн за юридичні послуги згідно рах. № 32 від 21.11.2018;
-                    за платіжним дорученням № 251 від 28.12.2018 на суму 3 000,00 грн авансу за послуги за січень 2019 року;
-                    за платіжним дорученням № 258 від 07.02.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за лютий 2019 року згідно рах. № 7 від 07.02.2019;
-                    за платіжним дорученням № 270 від 26.03.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за березень 2019 року згідно рах. № 28 від 01.03.2019;
-                    за платіжним дорученням № 291 від 03.05.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за квітень 2019 року згідно рах. № 37 від 30.04.2019;
-                    за платіжним дорученням № 291 від 03.05.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за травень 2019 року згідно рах. № 42 від 03.05.2019;
-                    за платіжним дорученням № 313 від 15.07.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за червень 2019 року згідно рах. № 56 від 03.06.2019;
-                    за платіжним дорученням №319 від 06.08.2019 на суму 3000,00 грн за послуги за липень 2019 року згідно рах. № 72 від 31.07.2019;
-                    за платіжним дорученням № 330 від 02.09.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за вересень 2019 року згідно рах. № 96 від 02.09.2019;
-                    за платіжним дорученням № 344 від 02.10.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за жовтень 2019 року згідно рах № 102 від 02.10.2019;
-                    за платіжним дорученням № 356 від 05.11.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за листопад 2019 року згідно рах. № 108 від 05.11.2019;
-                    за платіжним дорученням № 366 від 04.12.2019 на суму 3 000,00 грн за послуги за грудень 2019 року згідно рах. № 149 від 04.12.2019;
-                    за платіжним дорученням № 376 від 17.01.2020 на суму 4 200,00 грн за послуги за січень 2020 року згідно рах. № 01 від 17.01.2020;
-                    за платіжним дорученням № 381 від 20.02.2020 на суму 4 200,00 грн за послуги за лютий 2020 року згідно рах. № 05 від 20.02.2020.

Позивачем не надано примірників виставлених рахунків, на підставі яких здійснені відповідні оплати.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази наявності договірних відносин між сторонами, замовлення позивачем вказаних послуг та виконання робіт/надання послуг на суми отриманих відповідачем оплат за вказаними рахунками.

Доказів повернення позивачу безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 45 400,00 грн відповідачем суду не надано. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога ТОВ "Гросанс" про стягнення з АБ "Дятловська Груп" 45  400, 00 грн безпідставно отриманих коштів, нарахованих 3 747, 40 грн інфляційних втрат та 2 154,68 грн 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 28.12.2018 по дату звернення з цим позовом. Матеріально-правовою підставою позову  визначені ст.ст. 536, 625, 1212, 1214 ЦК України. 
 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2    ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3  747, 40 грн інфляційних втрат та 2  154, 68 грн трьох процентів річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі  ст. 1212 ЦК України, тоді як в іншій частині судове рішення не оскаржується (а саме в частині стягнення 45  400, 00 грн безпідставно отриманих коштів).
           
Згідно із частиною другою  статті 1214 ЦК України  у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України  визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі        № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення  статті 625 ЦК  і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою  статті 625 ЦК України.

За змістом частини другої  статті 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей  509,  524,  533-535  і  625 ЦК України  грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З урахуванням наведеного колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою  статті 625 ЦК України.

Таким чином, місцевим судом вірно зазначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої  статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі  статті 1212 ЦК України.

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
          В частині щодо встановлення строку (терміну) виконання зобов`язання, слід вказати на те, що в силу положень  статті 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В даному випадку, із змісту ст.ст. 1212-1214 ЦК України не випливає, що повернення безпідставно набутого майна (коштів) має відбуватися негайно. Отже строк виконання боржником обов`язку має визначатися моментом пред`явлення вимоги.

Позивачем не подано доказів пред`явлення відповідачу вимоги про виконання зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів. 

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучений до позову лист за вих. № 05/03/21-3 від 05.03.2020 не вважається    відповідною вимогою у розумінні ч. 2  ст. 530 ЦК України, оскільки відповідно до його змісту, позивачем було висловлено прохання про надання рахунків та актів виконаних робіт відповідно до сплачених сум, а не повернення коштів.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний ним період задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення  в оскаржуваній частині  не знайшли свого підтвердження за апеляційним розглядом справи.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної         постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2    ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1    ст. 275 ГПК України        суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно      ст. 276 ГПК України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/6541/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Гросанс" - без задоволення.

Судові витрати.
                    
Пунктом 12 частини третьої        статті 2 Господарського процесуального кодексу України    передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі        статтею 123 зазначеного Кодексу    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої    статті 129 Господарського процесуального кодексу України    інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує    питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави присуджувати скаржнику, як стороні, не на користь якого ухвалено рішення, судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу, у суду відсутні. Отже судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на скаржника.

Складання повного тексту постанови.

У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи (ч. 6 ст. 233 ГПК України).

Керуючись ст.ст.  129, 269,   275, 276,  281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гросанс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/6541/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та на професійну правничу допомогу покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Гросанс".

Матеріали справи № 910/6541/21 повернути до господарського суду міста Києва.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова