ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7388/21 Справа № 202/7137/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Мессер Україна» про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2020 року позивач  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до дочірнього підприємства «Мессер Україна» (далі — ДП «Мессер Україна») про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 07 жовтня 2019 року між нею, як орендодавцем, і ДП «Мессер Україна», як орендарем, був укладений нотаріально посвідчений договір оренди автомобіля марки «СІТROEN-С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , зі строком дії оренди один рік, з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2020 року.
       Вказувала, що пунктом 5.3.4 договору оренди встановлено, що орендар зобов`язаний нести витрати, пов`язані з користуванням автомобілем, а саме: сплата податків та інших платежів, здійснення технічного огляду, профілактичного та поточного ремонту, заміна шин та зношених деталей.
       Зазначала, що протягом 24 червня 2020 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про компенсацію фактично сплачених нею витрат на ремонт автомобіля, його поточне обслуговування та заміну шин в загальній сумі 69 264,81 грн.
       Крім того, вказувала, що протягом липня 2020 року за результатами огляду автомобіля спеціалізованими сервісними станціями були надані рахунки на оплату поточного ремонту і заміну витратних матеріалів на загальну суму 254 599,65 грн., в той же час, враховуючи принципи розумності та співмірності пред`явила вимогу про сплату лише частини із загальної нарахованої сервісними станціями суми, а саме в розмірі 36 682, 38 грн.
       Таким чином, посилаючись на те, що загальна сума витрат, яка підлягає компенсації відповідачем ДП «Мессер Україна» на її користь, складає 105 947,19 грн. (69 264,81 + 36 682,38), в той же час відповідач добровільно їх не відшкодував, просила суд стягнути вказану суму із відповідача на свою користь в якості компенсації витрат, що пов`язані з користуванням орендованого автомобіля.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Мессер Україна» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн.
       Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що замовником частини послуг у ТОВ “ІЛТА”, з метою ремонту автомобіля «СІТROEN-С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був особисто ОСОБА_2 , а не ДП “Мессер Україна”, зважаючи на те, що звертаючись до ТОВ “ІЛТА” ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності та в інтересах ДП “Мессер Україна”. Крім того, вказує про безпідставність висновку суду про використання автомобіля у своїх особистих цілях та через ненадання доказів використання працівником ДП “Мессер Україна” виключно у зв`язку із службовою діяльністю дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Вказує, що нею за договором оренди було передано відповідачу справний транспортний засіб, подальше використання транспортного засобу, зокрема його цільове використання, можливість передання його у користування іншими особам, умовами договору не визначалися, що свідчить про те, що використання ОСОБА_2 автомобіля в службових чи особистих цілях на характер чи обсяг обов`язків відповідача за договором оренди не впливає. Крім того, зазначає, що ОСОБА_3 , яка здійснювала представництво відповідача та витрати на надання правової допомоги, якої було стягнуто 22 000 грн., є працівником відповідача, тобто діяла не як адвокат, а лише виконувала свої трудові обов`язки. Крім того, вказану суму вважає неспівмірною та нерозумною.
       Відповідачем ДП “Мессер Україна” надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що отриманий на підставі договору оренду автомобіль «СІТROEN-С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був закріплений за ОСОБА_2 згідно наказу “Про закріплення автотранспортних засобів за персоналом ДП “Мессер Україна”, технічному обслуговуванні і встановлення лімітів витрат палива і його звітності” №152/1 від 01 листопада 2019 року, при цьому вказаний наказ не містить відомостей про можливість використання автомобіля у власних цілях, оскільки авто є службовим та використовується тільки для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю. Вказує, що з 19 березня 2020 року по 25 травня 2020 року робота ОСОБА_2 була дистанційна, а в подальшому було встановлено неповний робочий день із понеділка по п`ятницю по чотири години щодня. При цьому, будь-які зустрічі чи переговори щодо діяльності підприємства здійснюються за згодою його директора, окрім відряджень, останнє з яких було у грудні 2019 року. При цьому, до сервісного центру “Пежо” ТОВ “ІЛТА” ОСОБА_2 звертався у вихідних день. Факт використання автомобіля відповідачем в особистих цілях підтверджується рядом документів, наявних в матеріалах справи. Крім того, позивачем не заперечується факт перебування з ОСОБА_2 у родинних відносинах, проживання за однією адресою та використання автомобіля у власних цілях та цілях позивача. Звертає увагу суду, що вимога про стягнення коштів була пред`явлена позивачем після ознайомлення ОСОБА_4 із листом про дострокове розірвання договору оренду та звільнення останнього. При цьому, надаючи документа на підтвердження понесених витрат на ремонт транспортного засобу — замовником вказаних послуг був ОСОБА_2 , а не ДП “Мессер Україна”. При цьому з відповіді ТОВ “ІЛТА” вбачається, що замовником вказаних послуг був особисто ОСОБА_2 , а не як представник ДП “Мессер Україна” та оплатив вказані послуги, де замовником був відповідач — кошти за надані послуги з ремонту автомобіля сплачувало підприємство. Вказує, що протягом липня рахунок поточного ремонту автомобіля склав 254 599,65 грн., з якої позивач просив стягнути на свою користь лише частину коштів в розмірі 36 682,38 грн., в той час як вартість автомобіля, згідно договору оренди, складає 200 000 грн., тобто вартість ремонту автомобіля перевищує вартість автомобіля, а тому мало місце проведення не поточного ремонту. Крім того, товарний чек №4313270 від 02 травня 2020 року, акт наданих послуг №18 від 12 травня 2020 року, квитанція №937702 від 12 травня 2020 року, видаткова накладна №12 від 12 травня 2020 року та квитанція №937701 на 12 травня 2020 року не є підтвердженням понесення витрат саме на спірний автомобіль та містить суттєві розбіжності. Вказаний автомобіль підприємству ОСОБА_2 повернуто не було, його місцезнаходження невідоме.
       Щодо стягнення витрат на правничу допомогу вказує, що останні підтверджуються документами, наявними в матеріалах справи, адвокат Пелих Л.Д. не є працівником підприємства, а надає правничу допомогу в судах загальної юрисдикції ДП “Мессер Україна”. Просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу за подання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 15 000 грн.
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі складає 105 947,19 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що 07 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 , що діє від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. 27 вересня 2019 року за реєстровим №1419 (орендодавець) і ДП «Мессер Україна» (орендар), укладений договір оренди автомобіля б/н, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О., зареєстровано в реєстрі за №1480 (а.с.7).
       Відповідно до п.1.1 договору орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування автомобіль, передбачений цим договором, а орендар зобов`язується прийняти автомобіль, використовувати його за призначенням та сплачувати платежі, що передбачені цим договором.
       В оренду за цим договором передається автомобіль CITROEN С4, НОМЕР_1 , рік випуску 2008, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 , колір чорний (п.1.2 договору).
       Відповідно до п.1.4 договору, за домовленістю сторін вартість автомобіля, що передається в оренду, станом на день складання цього договору складає 200 000 грн.
       Автомобіль передається в оренду строком з 31 серпня 2019 року по 01 серпня 2020 року (п.1.5 договору).
       Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 встановлено, що передача автомобіля в оренду здійснюється сторонами в день укладення цього договору та оформлюється актом прийому-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін. В акті прийому-передачі зазначається найменування автомобіля, його технічний стан на момент передачі. Автомобіль вважається переданим в оренду з дня підписання акту прийому-передачі.
       Згідно пункту 3.4 орендар відшкодовує орендодавцю збитки, заподіяні у зв`язку із втратою чи пошкодженням автомобіля, що розраховуються з вартості автомобіля, зазначеної в п. 1.4 договору.
       Орендар зобов`язаний нести витрати, пов`язані з користуванням автомобіля, а саме: сплата податків та інших платежів, здійснення технічного огляду, профілактичного та поточного ремонту, заміна шин та зношення деталей (п.5.3.4 договору).
       Пунктом 5.2.2 встановлено, що орендодавець зобов`язаний виступати із заявою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у разі погіршення стану автомобіля у випадку неналежного використання або невиконання орендарем умов цього договору.
       Відповідно до пункту 5.3.12 після закінчення строку оренди повернути автомобіль у справному стані з урахуванням нормального зношення за актом прийому-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін.
       07 жовтня 2019 року був затверджений акт прийому-передачі автомобіля за договором оренди автомобіля між ОСОБА_2 та ДП «Мессер Україна» (т.1, а.с.8).
        ОСОБА_2 перебував з ДП «Мессер Україна» в трудових відносинах, що підтверджується копією трудового договору (т.1 а.с.102-105).
       Згідно з наказами ДП «Мессер Україна» №39/1 від 01 березня 2020 року та №152/1 «Про закріплення автотранспортних засобів за персоналом ДП «Мессер Україна», технічному обслуговуванні і встановлення лімітів витрат палива і його звітності» від 01 листопада 2019 року автомобіль “CITROEN С4”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був закріплений за співробітником ОСОБА_2 (т.1 а.с.98-101).
       Згідно з наказом №1/1-2-К від 17 березня 2020 року на підставі поданої заяви від 17 березня 2020 року, ОСОБА_2 з 19 березня 2020 року був переведений на дистанційну (надомну) роботу. Згідно з наказом №22/2-К від 21 травня 2020 року, яка була припинена з 25 травня 2020 року.
       Відповідно до наказу №7-к від 15 квітня 2020 року на підставі поданої заяви від 31 березня 2020 року з 16 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року ОСОБА_2 було встановлено неповний робочий день із понеділка по п`ятницю по чотири години щодня, із 8:00 до 12:00 години.
       Листом від 12 червня 2020 року за вих.337 складено лист про дострокове розірвання договору оренди автомобіля з 18 червня 2020 року, сторони згоди щодо його розірвання не дійшли (т.1 а.с.161).
       Позивач вказує, що нею були понесені витрати на поточний ремонт автомобіля, на підтвердження чого нею було надано наряд - замовлення №зн-П104538 від 27 лютого 2020 року — 12 120,17 грн.; наряд - замовлення №зн-П1044889 від 07 березня 2020 року - 778,20 грн.; наряд - замовлення №зн-П106262 від 15 квітня 2020 року -1 600,85 грн.; наряд - замовлення №зн-П106724 від 02 травня 2020 року — 1 204,75 грн.; акт наданих послуг №18 від 12 травня 2020 року — 16 400,00 грн.; товарний чек №433270 від 02 травня 2020 року - 6756,00 грн.; видаткову накладну №12 від 12 травня 2020 року – 24 114,00 грн.; наряд - замовлення №зн-П109914 від 05 липня 2020 року — 1 623,94 грн.; наряд-замовлення №зн-П110707 від 18 липня 2020 року — 1 722,62 грн.; наряд - замовлення №зн-П1103998 від 22 липня 2020 року - 325,26 грн.; наряд - замовлення №зн-П111231 від 28 липня 2020 року — 2 386,80 грн.; рахунок-фактура №зн-П110717-2 від 18 липня 2020 року — 12 065,98 грн.; рахунок фактура №зн-П111284-1 від 30 липня 2020 року — 18 557,78 грн. (т.1 а.с.10-37)
       Відповідно до рахунку-фактури №зн-П111284-1 від 30 липня 2020 року, складеного СТО ТОВ «ІСТА» за результатами дефектування, перелік необхідних для відновлення первинного стану автомобіля робіт та запасних частин / витратних матеріалів становить 254 599,65 грн. (т.1 а.с.34-37).
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позивач та її син ОСОБА_2 , за період дії договору оренди автомобіля, використовували автомобіль в особистих цілях, а не в службових. Ремонт автомобіля здійснювався за замовленням ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 , за його особисті кошти. З проханнями про проведення поточного ремонту ОСОБА_2 до відповідача не звертався. Крім того, зазначав, що згідно з рахунку-фактури №зн-П111284-1 від 30 липня 2020 року, складеного СТО ТОВ «ІСТА» за результатами дефектування, перелік необхідних для відновлення первинного стану автомобіля робіт та запасних частин/витратних матеріалів становить 254 599,65 грн., в той час коли вартість автомобіля на день укладання договору оренди становить 200 000 грн. Частина підтверджувальних документів на понесення витрат на ремонт автомобіля містить розбіжності та не містить відомостей, що останні будь-яким чином відносяться до автомобіля “CITROEN С4”, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
       Згідно ст.798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.
       Згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
       Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
       Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач зазначала, що оскільки пунктом 5.3.4 договору оренди від 07 жовтня 2019 року на орендаря покладається обов`язок нести витрати, пов`язані з користуванням автомобілем, а саме: сплата податків та інших платежів, здійснення технічного огляду, профілактичного та поточного ремонту, заміна шин та зношених деталей, останній зобов`язаний оплатити понесені позивачем витрати на ремонт автомобіля, що підтверджуються замовленням №зн-П104538 від 27 лютого 2020 року — 12 120,17 грн.; нарядом - замовленням №зн-П1044889 від 07 березня 2020 року - 778,20 грн.; нарядом - замовленням №зн-П106262 від 15 квітня 2020 року -1 600,85 грн.; нарядом - замовленням №зн-П106724 від 02 травня 2020 року — 1 204,75 грн.; актом наданих послуг №18 від 12 травня 2020 року — 16 400,00 грн.; товарним чеком №433270 від 02 травня 2020 року — 6 756,00 грн.; видатковою накладною №12 від 12 травня 2020 року – 24 114,00 грн.; нарядом-замовлення №зн-П109914 від 05 липня 2020 року — 1 623,94 грн.; нарядом-замовлення №зн-П110707 від 18 липня 2020 року — 1 722,62 грн.; нарядом-замовлення №зн-П1103998 від 22 липня 2020 року - 325,26 грн.; нарядом-замовлення №зн-П111231 від 28 липня 2020 року — 2 386,80 грн.; рахунок-фактурою №зн-П110717-2 від 18 липня 2020 року — 12 065,98 грн.; рахунком фактурою №зн-П111284-1 від 30 липня 2020 року — 18 557,78 грн. на загальну суму 105 947,19 грн.
       В той же час, колегія суддів не погоджується із відповідними доводами позивача та вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.
       Так, дійсно колегія суддів погоджується, що укладаючи договір оренди транспортного засобу від 07 жовтня 2019 року орендар ДП «Мессер Україна» на час дії такого договору зобов`язався нести витрати, пов`язані з користуванням автомобілем, зокрема і в частині здійснення технічного огляду, профілактичного та поточного ремонту, заміни шин та зношених деталей.
       Крім того, норми законодавства України, зокрема частина 1 статті 776 ЦК України, передбачає, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Оцінюючи надані позивачем видаткові накладні, товарні чеки, наряди-замовлення тощо, вбачається, що відповідні ремонті роботи, на проведення яких позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, проводилися в період дії договору оренди транспортного засобу від 07 жовтня 2019 року та без відома орендаря, що є прямим порушенням прав останнього з огляду на наступне.
       Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Частиною 1,2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
       При цьому, правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).
       Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
       Правомочність розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка тощо).
       У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, зокрема, орендатору.
       Отже, власник майна може на власний розсуд розпорядитися своїм майном та передати його в оренду на підставі відповідного договору між сторонами, при цьому, наслідком подібного розпорядження своїм майном є перехід права користування та права володіння, які переходять до орендаря з моменту укладення договору оренду цього майна. Таким чином, надання орендарю права володіння та користування відбувається за рахунок відповідних правомочностей орендодавця як власника, який втрачає їх внаслідок подібної передачі на певний час, зокрема на час дії такого договору оренди
       Таким чином, колегія суддів зауважує, що з моменту підписання сторонами договору оренди транспортного засобу та фактичного передання автомобіля “CITROEN С4”, реєстраційний номер НОМЕР_4 , орендарю, власник транспортного засобу обмежується у праві володіння та використання автомобіля, відповідні правомочності переходять до орендаря, тобто з цього моменту власник не може в будь-який час вилучати транспортний засіб та проводити щодо нього будь-які ремонтні роботи, зокрема без відома та погодження орендаря.
       При цьому, виходячи з дійсного позову позивачем самостійно, а також як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , який є сином позивача, неодноразово, протягом часу дії договору оренди, здійснювався технічний огляд та ремонт транспортного засобу, про що свідчать відповідні наряди-замовлення, товарні чеки, рахунки-фактури датовані часом дії договору.
       Таким чином, орендодавець позбавлений права використовувати вказаний автомобіль у власних цілях у період надання його в оренду, в тому числі здійснювати його технічний огляд, поточний чи капітальний ремонт за відсутності згоди на це орендаря. В той же час, колегія суддів зауважує, що права власника майна не є незахищеними, оскільки останній в разі виявлення майна у неналежному чи пошкодженому стані має право достроково розірвати відповідний договір, що окрім іншого передбачено і самим договором оренди у пункті 5.2.2 та звернутися до орендаря із вимогою про відшкодування збитків, завданих у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу у відповідності до вимог статті 803 ЦК України.
       При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідний договір між сторонами розірвано не було.
       Також, колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено і той факт, що внаслідок експлуатації автомобіля орендарем він потребував ремонту, який позивач здійснив за власний рахунок, а також що вона зверталася до орендаря з зазначеного приводу, позивачем відповідне незалежне технічне обстеження автомобіля в період чи після закінчення фактичного використання автомобіля орендарем проведено не було.
       Також, як вбачається з рахунку-фактури №зн-П111284-1 від 30 липня 2020 року, за яким позивач просила стягнути лише частину витрат, складеного СТО ТОВ «ІСТА» за результатами дефектування, перелік необхідних для відновлення первинного стану автомобіля робіт та запасних частин / витратних матеріалів становить 254 599,65 грн., що перевищує вартість самого автомобіля та незважаючи на відсутність експертного висновку, дає підстави дійти висновку, що відповідний ремонт не є поточним, клопотання про проведення відповідної експертизи з метою доведення факту проведення саме поточного ремонту позивачем заявлено не було, а тому вказані витрати не можуть покладатися на орендаря.
       Окремо колегія суддів зауважує, що окрім іншого, докази проведення відповідного ремонту саме позивачем в матеріалах справи відсутні, з наданих позивачем документів щодо проведених із автомобілем робіт та замінених деталей та запчастин вбачається, що замовником робіт по ремонту автомобіля “CITROEN С4”, реєстраційний номер НОМЕР_4 , є саме ОСОБА_2 , крім того, відповідно до платіжних доручень вбачається, що витрати на оплату були понесені також безпосередньо ОСОБА_2 .
       При цьому, у своїй апеляційній скарзі позивач зазначала, що ОСОБА_2 здійснював замовлення вказаних послуг та їх оплату не як її представник та не в її інтересах. 
       Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що ремонт здійснювався на замовлення ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ДП «Мессер Україна», взагалі в такому разі нівелює підстави та обґрунтування позову позивача.
       Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність усіх підстав вважати про використання транспортного засобу ОСОБА_2 . При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що у вказаний період позивач використовував автомобіль як службовий у господарській діяльності відповідача, а не у власних цілях. В той час, як відповідно до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від сплати за весь час, впродовж якого майно не могло бути використане ним у зв`язку з обставинами, за які він не відповідає.
       Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального права. 
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. 
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
       Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша – друга статті 133 ЦПК України).
       Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
       З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи, представництво інтересів відповідача ДП “Мессер Україна” здійснювалося адвокатом Пелих Л.Д., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, додатковою угодою №2 до договору про надання правової допомоги від 29 липня 2020 року, додатком №4 до договору про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, а також ордером серії ХВ № 000025 від 29 квітня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 здійснює представництво у судах загальної юрисдикції, звертатися з адвокатськими запитами, перед фізичними та юридичними особами (а.с 58-64).
       Відповідно до опису робіт (надання послуг) виконаних адвокатом Пелих Л.Д. від 12 квітня 2021 року та акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року вбачається, що адвокатом було надано послуги із вивчення та юридичного аналізу позовної заяви та додатків до неї на 39 аркушах (перелік вивчених та проаналізованих документів складає 56 документів), на надання вказаної послуги адвокатом було витрачено 1 годину із розрахунку вартості 1 година — 2 000 грн., а також послугу зі складання, підписання, подання відзиву від 14 січня 2021 року на 11 аркушах та додатків до неї на 79 аркушах, на що витрачено 3 години, тобто вартість наданої послуги склала 6 000 грн. (2 000 х 3 години), складання, підписання, подання заперечення від 25 січня 2021 року на відповідь на відзив від 19 січня 2021 року, адвокатом витрачено 1 годину, вартість послуги 2 000 грн., складання, підписання та подання клопотання про приєднання додаткових доказів від 24 лютого 2021 року, адвокатського запиту від 02 лютого 2021 року вих.№02/1/02/21, адвокатського запиту від 12 лютого 2021 року вих. №12/02/21, адвокатський запит від 18 лютого 2021 року вих. №18/02/21, клопотання про приєднання додаткових доказів від 16 березня 2021 рок, заяви про виклик свідка від 18 лютого 2021 року (три заяви), заперечення від 01 квітня 2021 року проти клопотання про приєднання до справи доказів від 16 березня 2021 року в розмірі 4 000 грн. з розрахунку 2 000 грн. х 2 години, а також адвокат брала участь в судових засіданнях 22 грудня 2020 року, 27 січня 2021 року, 01 березня 2021 року, 05 квітня 2021 року, загальна кількість витраченого часу — 4 години по 2 000 грн., загалом 8 000 грн., а всього надано адвокатських послуг на суму 22 000 грн. (а.с.127-132).
       Фактичне понесення відповідачем витрат на правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням № 287 від 14 квітня 2021 року (а.с.133).
       Крім того, під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції відповідачем було подано клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу (професійну правничу допомогу), понесених у зв`язку із апеляційним розглядом, відповідно до якого просило апеляційний суд стягнути з позивача ОСОБА_1 15 000 грн. за вивчення та юридичний аналіз адвокатом Пелих Л.Д. апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 2 000 грн. з розрахунку витраченого часу в одну годину, а також складання, підписання та подання відзиву на апеляційну скаргу 13 000 грн. з розрахунку 2 000 грн. х 6 годин 30 хвилин.
       На підтвердження понесених витрат відповідачем було надано опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом Пелих Л.Д. від 28 липня 2021 року, та акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 28 липня 2021 року, а також платіжне доручення №1195 від 30 липня 2021 року.
       Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).
       У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
       Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
       Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
       Відповідно до статті 19 Закону N5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N5076-VI).
       Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
       Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
       За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
       Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
       Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
       Крім того, колегія суддів звертає увагу і на подане позивачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката під час апеляційного розгляду скарги, посилаючись на те, що адвокат Пелих Л.Д. не мала належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів ДП “Мессер Україна” у даній справі, а також неспівмірність вказаних витрат ціні позову і обсягу виконаних робіт. Відзив на апеляційна скарга фактично відтворює відзив на позов, більшість доводів не стосуються обставин справи, витрачений адвокатом час є явно необґрунтованим.
       Оцінюючи вказані доводи заявника з урахуванням змісту відзиву на апеляційну скаргу та доказів понесення судових витрат, колегія суддів вважає, що заява позивача про зменшення судових витрат підлягає задоволенню з огляду на те, що дійсно час, витрачений адвокатом на надання відзиву на апеляційну скаргу є явно завищеним, з огляду на те, що останній відтворює відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, що подавалися стороною відповідача до суду першої інстанції із урахування висновків суду, викладених в судовому рішенні. Таким чином, колегія суддів критично відноситься до посилання адвоката на той факт, що на складання вказаного документу було витрачено 6,5 годин, що у грошовому виразі склало 13 000 грн. та вважає, що розумною, співмірною та обґрунтованою сумою за надання вказаної юридичної послуги є 7 000 грн.
       Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N826/1216/16 (провадження N11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі N753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі N910/3929/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа N755/9215/15-ц, провадження N14-382цс19.
       В той же час, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу, стягнуті судом першої інстанції в розмірі 22 000 грн. є обґрунтованими та співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, часу витраченого адвокатом на побудову лінії захисту та збирання доказів, складання процесуальних документів та їх обсягу.
       Щодо доводів апелянта про відсутність належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів ДП “Мессер Україна” в даній справі, зокрема про відсутність зазначення в ордері адвоката конкретного суду, в якому адвокат має право представляти інтереси відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
       Документами, які підтверджують повноваження адвоката в цивільному процесі, згідно статті 62 ЦПК, є або довіреність, або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». 
       У пункті 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року, №41 ордер має містити назву органу, в якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у разі потреби, виду адвокатської діяльності відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
       При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №361/4347/17 вбачається, що вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» на те, що правова допомога надається в судах загальної юрисдикції, є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів. 
       Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 760/8629/16-ц від 3 червня 2020 року та справі № 428/3851/19 від 3 серпня 2020 року.
       Також, колегія суддів розглянула довід апелянта, що представництва відповідача здійснювалося безпосередньо працівником підприємства, а тому підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні, в той же час вважає його безпідставним, оскільки у своїх рішеннях (ухвали КГС ВС від 26 березня 2018 у справі №915/907/17, від 27 липня 2018 у справі №910/9224/17) Верховний Суд, з посиланням на частини першу та третю статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", рішення Ради адвокатів України від 07 квітня 2017 №54 "Про затвердження роз`яснення щодо деяких питань представництва адвокатом юридичної особи" дійшов висновку, що адвокат може представляти юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладання з такою юридичною особою договору про надання правової допомоги згідно із зазначеним Законом. У такому випадку представництво інтересів юридичної особи здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги та не вважається виконанням працівником обов`язків, передбачених трудовим договором. При цьому повноваження такого адвоката як представника повинні підтверджуватися в загальному порядку належним чином оформленими довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
       
       В задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_1 відмовити.
       
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року залишити без змін.

       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь дочірнього підприємства «Мессер Україна» витрати на правничу допомогу у зв`язку із розгляд судом апеляційної скарги в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.
       
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

       Макаров М.О.