Дата документу 09.11.2021 Справа № 317/3351/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №317/3351/20        Головуючий у 1 інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/807/2054/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» листопада 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Гончар М.С.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької гімназії №17 Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, 

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до Запорізької гімназії №17 Запорізької міської ради про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.12.2015 року він працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування в Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області. У вересні 2020 року назву навчального закладу було змінено на «Запорізька гімназія № 17 Запорізької міської ради».
22.10.2020 року його звільнено з ініціативи уповноваженого власником органу наказом № 214/тр за прогул.
Згідно з наказом підставою звільнення було те, що 25.08.2020 року, 26.08.2020 року, 27.08.2020 року він був відсутній на робочому місці, що підтверджується актами від 25.08.2020 року, 26.08.2020 року, 27.08.2020 року, про відсутність на робочому місці він роботодавця не повідомив, від надання пояснень відмовився, поважності причин відсутності на робочому місці не надано. Листок непрацездатності не надано.
Зазначав, що 25.08.2020 року він прибув на роботу до гімназії о 07 годині ранку. Приблизно о 08 годині в нього відкрилася носова кровотеча. Він звернувся до медичної сестри гімназії за допомогою, яка порекомендувала звернутися до лікаря. Про це він повідомив свого керівника ОСОБА_4 та поїхав до сімейного лікаря за місцем проживання, до якого він потрапив лише о 14 годині.
Сімейний лікар видав йому довідку проте, що він був у нього на прийомі 25.08.2020 року та направив його на медичне обстеження в центральну районну лікарню до невропатолога на 26.08.2020 року, 
У районній лікарні лікар-невропатолог обстежив його, видав медичний висновок та направив до кардіолога на 27.08.2020 року. Кардіолог його обстежив та видав медичний висновок.
Відповідні документи разом із заявою на ім`я директора гімназії ОСОБА_1 щодо надання відпустки за власний рахунок на три дні для проходження медичного обстеження за станом здоров`я, він надав секретарю гімназії ОСОБА_5 , оскільки на той час ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в гімназії не було.
У зв`язку з тим, що районний кардіолог на підставі кардіограми виявив у нього інфаркт міокарда, 27.08.2020 року він через завуча ОСОБА_6 передав заяву на ім`я директора гімназії щодо надання ще одного дня відпустки за власний рахунок для проходження медичного обстеження.
Про відсутність на робочому місці він повідомляв роботодавця, пояснень від нього ніхто не вимагав.
Крім того наказ про його звільнення обґрунтований п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та в його трудовій книжці зазначено, що його звільнено згідно з п. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Ніяких змін в організації виробництва і праці у електромонтера з обслуговування та ремонту електроустаткування не було, жодних наказів і розпоряджень з цього приводу не видавалось. 
Зазначав, що був звільнений без попередньої згоди профспілкового комітету, членом якого він є.
На підставі зазначеного просив:
- скасувати наказ про звільнення з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради від 22.10.2020 року; 
- поновити його на роботі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради з 22.10.2020 року.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_1 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року позов задоволено частково.
Скасовано наказ про звільнення електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради ОСОБА_3 від 22.10.2020.
Поновлено ОСОБА_3 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради.
В іншій частині позову відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, на вихід за межі позовних вимог в частині зазначення двох підстав звільнення, необґрунтованість рішення суду щодо неможливості звільнення за двома підставами, не встановлення поважності причин відсутності позивача на робочому місці, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги безпідставні, право на справедливий суд не порушено, суд першої інстанції не виходів за межі позовних вимог, вважав незаконним звільнення по двох статтях, рішення суду є законним та обґрунтованим. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 до Запорізької гімназії №17 Запорізької міської ради про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення за двома підставами одночасно є незаконним, а тому надання оцінки законності звільнення вважав передчасним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3  17.10.2017 року був прийнятий на роботу на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області (т.1, а.с.8).

Відповідно до наявного у трудовій книжці ОСОБА_3 запису №21 від 11.09.2020 року Запорізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області змінила назву на «Запорізька гімназія № 17 Запорізької міської ради».

Згідно з наказом № 214к/тр від 22.10.2020 року, який долучено позивачем до позовної заяви, ОСОБА_3 звільнений з посади за прогул з 22.10.2020 року згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України 22.10.2020 року (т.1, а.с. 9). 

За змістом наказу № 214к/т, від 22.10.2020 року, який наданий третьою особою - ОСОБА_1  разом із письмовими поясненнями, ОСОБА_3 був звільнений за прогул з 22.10.2020 року згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України та відмову на зміну істотних умов праці згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (т.1, а.с. 124). 

Обидва накази у мотивувальній частині обґрунтовані відсутністю ОСОБА_3 на робочому місці 25.08.2020 року, 26.08.2020 року, 27.08.2020 року, а також тим, що він не надав згоди на зміну істотних умов праці.

Відповідний запис №22 від 22.10.2020 року про звільнення ОСОБА_3 згідно з п. 4 ст. 40 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України міститься у трудовій книжці позивача (т.1, а.с.8). 

При цьому матеріали справи містять Довідку №01-10/84 від 10.03.2021 року, видану в.о. директора Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області Олійник О.Г., відповідно до якої Акт про відмову електромонтера гімназії №17 ОСОБА_3 від ознайомлення його з наказом про звільнення з роботи №69 від 22.10.2020 року, складений за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не зареєстрований в Журналі реєстрації вхідних внутрішніх документів та відсутній в наявності (т.1, а.с. 196).

Отже, правильним є висновок суду щодо звільнення ОСОБА_3  за двома підставами, зокрема за прогули у період часу з 25.08.2020 року по 27.08.2020 року та у зв`язку із не наданням згоди на зміну істотних умов праці.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначаючи в рішенні про неправомірність звільнення працівника з двох підстав, суд першої інстанції не послався на норму закону, на підставі якої дійшов зазначеного висновку, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову саме з цих підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізично особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (стаття 139 КЗпП України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. 

За приписами статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

За поясненнями позивача 25.08.2020 року він прибув на роботу до гімназії о 07 годині ранку. Приблизно о 08 годині в нього відкрилася носова кровотеча. Він звернувся до медичної сестри гімназії за допомогою, яка порекомендувала звернутися до лікаря, про що він повідомив свого керівника ОСОБА_4 та поїхав до сімейного лікаря за місцем проживання.

Сімейний лікар видав йому довідку про те, що він був у нього на прийомі 25.08.2020 року та надав направлення на медичне обстеження до невропатолога центральної районної лікарні на 26.08.2020 року, 

У центральній районній лікарні невропатолог обстежив його, видав медичний висновок та направив до кардіолога на 27.08.2020 року. Кардіолог на підставі кардіограми виявив у позивача інфаркт міокарда та видав медичний висновок та йому запропоновано госпіталізацію. 

Відповідні документи разом із заявою на ім`я директора гімназії ОСОБА_1 щодо надання відпустки за власний рахунок на три дні для проходження медичного обстеження за станом здоров`я, він надав секретарю гімназії ОСОБА_5 , оскільки на той час ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в гімназії не було.

Зазначенні пояснення в частині повідомлення безпосереднього керівника ОСОБА_4  про незадовільний стан здоров`я та звернення позивача до медичної установи підтверджуються змістом акту про відсутність  ОСОБА_3  на робочому місці від 25.08.2020 року, наданого третьою особою  ОСОБА_1 (т.1, а.с.76).

Відповідно до п.п. 1.2, 2.18 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13.11.2001, особам, які проходять діагностичне обстеження видається довідка довільної форми.

Матеріалами справи підтверджено, що 11 грудня 2020 року інспектором праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області Стрілець А.А. відповідно до ст.259 Кодексу законів про працю України, частини 3 ст.34 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду(контролю) у сфері господарської діяльності» було проведено інспекційне відвідування Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області, за результатами якої складений Акт №ЗП 17803/314/АВ.

В ході проведеної перевірки встановлено наступне.

25.08.2020 року - 27.08.2020 року ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці (як зазначено у резолютивній частині наказу про його звільнення). Проте, табелем обліку використання робочого часу за серпень 2020 року зазначено, що 25,26,27 серпня 2020 року ним було відпрацьовано по 8 годин. Тобто, роботодавцем не забезпечено достовірного обліку виконуваної працівником роботи, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці не підтверджено службовою запискою його безпосереднього керівника чи Актом (за підписом декількох осіб) про відсутність працівника на робочому місці, що є порушенням процедури звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. На підтвердження поважності відсутності на роботі у зазначені дні ОСОБА_3 надані довідки ЦРБ Запорізького району селянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, згідно яких він проходив медичне обстеження та йому було запропоновано госпіталізацію. 

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі в законодавстві України не існує. У кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: відсутність за станом здоров`я.

Відповідно до п. 1.2 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність», довідка про тимчасову непрацездатність є документом, що засвідчує тимчасову непрацездатність та відповідно до п. 2.18 вищевказаної Інструкції видається особам, які проходять діагностичне обстеження в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, за відсутності ознак тимчасової непрацездатності. 

Наказом від 22.10.2020 року №214 к/тр ОСОБА_3 було звільнено за прогул з 22.10.2020 року згідно з п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України та відмову від продовження роботи в нових умовах праці згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, рішення про звільнення працівника за п. 6 ст. 36 КЗпП України приймається коли протягом встановленого двомісячного строку з дня повідомлення працівник не надасть свою згоду на продовження роботи в нових умовах.

Профспілковий комітет 21.10.2020 року відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 та в порушення вимог ст. 149 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом від нього, як від порушника трудової дисципліни, не було витребувано письмові пояснення щодо факту вчиненого правопорушення. Копію наказу про звільнення та трудову книжку було надіслано працівнику на домашню адресу, проте, письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою адміністрацією школи від нього отримано не було, що є порушенням вимог п. 4. 1 глави 4 Інструкції № 58 «Про порядок ведення трудових книжок працівників». 

З наказом про звільнення, ОСОБА_3 не було ознайомлено під розписку в особовій картці (відомча типова форма П-2), що є порушенням вимог п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58 .

Розрахункові суми при звільненні виплачені перерахуванням на його картковий рахунок - 22.10.2020 року відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. 

Під час проведеного інспекційного відвідування Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області з питань дотримання законодавства про працю в частині додержання порядку процедури звільнення працівника виявлені порушення: ст. 30 Закону України «Про оплату праці», п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, ст. 149 КЗпП України, п. 4. 1 глави 4 Інструкції № 58 «Про порядок ведення трудових книжок працівників», п. 2.5 глави 2 Інструкції № 58 (т.2, а.с.96-98). 

Приписом інспектора праці Головного управління Держпраці в Запорізькій області Стрілець А.А. від 11 грудня 2020 року про усунення виявлених порушень керівника суб`єкта господарювання – Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області зобов`язано усунути встановлені в ході перевірки порушення в строк (т.2, а.99).

Матеріали справи не містять та учасниками справи не надано зауважень або заперечень осіб щодо проведеного інспекційного відвідування та складеного за його результатами акта.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Пунктами третім та четвертим статті 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. 

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9).

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. […] підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-2748цс15.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

Факт скорочення посади сам по собі виключає звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини. Про визначену частиною третьою статті 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного? ? Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 215/2330/19 (провадження №? ? 61- 1145св20).

Конструкція статті 36 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що у спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом 6 цієї статті обов`язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, покладається саме на власника або уповноважений ним орган.

До матеріалів справи долучені наступні докази: 
- копія номенклатури справ Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області на 2020 рік, затвердженої директором навчального закладу О.В. Плотниковою, яка включає, зокрема, Книгу реєстрації вхідного листування, Журнал реєстрації вхідних внутрішніх (заяв, доповідних, пояснювальних) документів, Книгу наказів з кадрових питань тривалого строку зберігання, Журнал реєстрації наказів керівника з кадрових питань (т.1, а.с.192 зворот-195),
- копії аркушів Журналу реєстрації вхідних внутрішніх документів за період з 06.10.2020 року по 02.11.2020 року (т.1, а.с.190-191), 
- копії аркушів Журналу наказів з кадрових питань тривалого строку зберігання за період з 28.10.2020 року по 30.10.2020 року (т.1, а.с.192-197).

Листом від 02.07.2020 року №01-10/133 ОСОБА_3 повідомлений про те, що у зв`язку з приведенням штатного розпису на 2020/2021 рік до нормативних вимог згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 06.12.2010 року №1205 «Про затвердження Типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти» йому - електромонтеру з ремонту та обслуговування буде змінено істотні умови праці, а саме: навантаження з 1 ставки буде зменшено на 0,5 ставки, відповідно зменшено режим роботи з восьми годин до чотирьох годин, що веде за собою зміни в оплаті праці (т.1, а.с.57).

Відповідно до змісту Довідки №01-10/84 від 10.03.2021 року, виданої в.о. директора Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області Олійник О.Г., наказ про зміну істотних умов праці електромонтера гімназії №117  ОСОБА_3 , а саме: зміну з 1,0 ставки на 0,5 ставки в Журналі наказів з кадрових питань не зареєстрований та відсутній в наявності (т.1, а.с.196).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, штатного розпису Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області (станом на 01.09.2019 року) (т.1, а.с.198), а також штатного розпису Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області (станом на 01.09.2020 року) (т.1, а.с.199), штатні розписи як на 2019/2020 навчальний рік так і на 2020/2021 навчальний рік містять однакове навантаження електромонтера з ремонту та обслуговування - 0,5 ставки.

За змістом листа заступника начальника Головного управління Держпраці в Запорізькій області 18/028-05/11612 від 11.12.2020 року на звернення ОСОБА_7 щодо порушень вимог законодавця про працю керівництвом Запорізької загальноосвітньої школи І-III ступенів № 17 за результатами інспектування виявлено порушення процедури звільнення із займаної посади, зокрема в ході перевірки встановлено, що керівництвом закладу не було надано: підтверджуючих документів щодо фактичних змін в організації виробництва і праці в Запорізькій загальноосвітній школі І-III ступенів № 17 та письмових доказів відмови  ОСОБА_7  про продовження на роботі у зв`язку зі змінами умов праці (т.1, а.с.53-54).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). 

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Отже, заперечення третьої особи ОСОБА_1  про зміну умов праці, а саме, зміну істотних умов праці позивача – навантаження електромонтера з ремонту та обслуговування в навчальному закладі з 1 ставки до 0,5 ставки спростовується матеріалами справи.

Як вбачається з подання профспілковому комітету первинної профспілкової організації гімназії від 12 жовтня 2020 року, директор Запорізької гімназії №17 Запорізької міської ради просила надати згоду на звільнення ОСОБА_3 за прогул (т.1, а.с.58).

Профспілковий комітет первинної профспілкової організації Запорізької гімназії №17 Запорізької міської ради (вх. № 763 від 22 жовтня 2020 року), розглянувши вищезазначене подання директора гімназії, відмовив у наданні згоди на звільнення  ОСОБА_3  за порушення трудової дисципліни - за прогул у зв`язку з тим, що дійшов висновку про поважність причин відсутності працівника на робочому місці, яке підтверджено медичними документами (т.2, а.с.100). 

Будь-яких зауважень та заперечень третьої особи – ОСОБА_1 щодо проведеної інспектором праці перевірки та складених за її результатами Акту №ЗП 17803/314/АВ від 11 грудня 2020 року та припису від 11 грудня 2020 року матеріали справи не містять. 

З огляду на зміст Акту №ЗП 17803/314/АВ та Припису інспектора праці від 11 грудня 2020 року про усунення виявлених порушень (т.2, а.с.96-100), за змістом яких відсутні підтверджуючі документи щодо фактичних змін в організації виробництва і праці в навчальному закладі та письмові докази відмови ОСОБА_7 про продовження на роботі у зв`язку зі змінами умов праці, а також Довідки №01-10/84 від 10.03.2021 року, відповідно до якої наказ про зміну істотних умов праці електромонтера гімназії №117  ОСОБА_3 , а саме: зміну з 1,0 ставки на 0,5 ставки, в Журналі наказів з кадрових питань не зареєстрований та відсутній в наявності (т.1, а.с.196), колегія суддів критично ставиться до наданого третьою особою акту про відмову ОСОБА_3 надати згоду на зміну умов праці.

Посилання в суді апеляційної інстанції на відповідь головного управління від 23.03.2021 року (т.2, а.с. 140), не заслуговує на увагу, оскільки змістом цього листа підтверджується факт усунення виявлених за результатами перевірки порушень, а не відсутність зазначених порушень на час перевірки. До того ж, вказаний лист не містить інформації щодо переліку, змісту документів, наданих на виконання Припису інспектора праці від 11 грудня 2020 року.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про незаконність звільнення ОСОБА_3 за ч.4 ст.40 КЗпП України та за ч6 ст.36 КЗпП України та наявність підстав для задоволення його позову про скасування наказу про звільнення з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради від 22.10.2020 року та поновлення його на роботі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради. 

Отже, оскаржуване судове рішення на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити, викласти мотивувальну частину рішення постанови в редакції цієї постанови. 

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року у цій справі змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       М.С. Гончар