ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1764/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року (суддя Конєва С.О.) у справі №160/1764/21 за позовом   ОСОБА_1 до  Головного лікаря Криворізького медико-діагностичного центру КЗ " Криворізька міська поліклініка №5" ДОР Клітного Олександра Григоровича про визнання протиправною бездіяльності,- 
                    
                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у неналежному застосуванні управлінської функції, при розгляді заяви позивача від 05.12.2019р. і не підкоренню ч.3 ст.28, ч.1 ст.29 Конституції України, ст.ст. 42, 43 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я";
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у не винесенні за результатами розгляду звернення від 05.12.2019р. рішення, постанови, тобто правового акту та у порушенні управлінської функції відповідно до п.18, п.19 ч.1 ст.4 КАС України і ст.ст.3, 19, ч. ст.32, ст.ст. 34,49 Конституції України та зазначити закон вимоги якого порушено ним згідно ст.249 КАС України;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у не вжитті заходів для забезпечення права на отримання інформації, у відмові надати пояснення чи мав, має медико-діагностичний центр обладнання для проведення сканування, дослідження гіпофізу після розгляду заяви від 05.12.2019р. до правової позиції ст.ст. 3, 22, ч.3 ст.32, ст.ст.34, 68 Конституції України;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням закладу, недбалістю і помилками його, у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви від 05.12.2019р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позов залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду: 
- адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: із зазначенням у позові викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, щодо бездіяльності відповідача, яка виявилася у не винесенні за результатами розгляду звернення від 05.12.2019р. рішення, постанови, тобто правового акту та у порушенні управлінської функції з урахуванням
повноважень відповідача; щодо бездіяльності відповідача, яка виявилася у неналежному застосуванні управлінської функції, при розгляді заяви позивача від 05.12.2019р. і не підкоренню ч.3 ст.28, ч.1 ст.29 Конституції України, ст.ст. 42, 43 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я"; щодо бездіяльності відповідача, яка виявилася у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням закладу, недбалістю і помилками його, у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви від 05.12.2019р., у відповідності до вимог п.4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;
- доказів на підтвердження місця проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням вимог ст.25, п.2 ч.5 ст.160, п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України;
- оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання даного адміністративного позову з вимогами немайнового характеру до суду фізичною особою у відповідності до вимог ст.4 Закону України “Про судовий збір” та ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону у відповідності до вимог ст.8 Закону України “Про судовий збір”, ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Копію вказаної ухвали суду позивачем отримано 18.04.2021, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
28.04.2021 на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява від 21.04.2021 про відкриття провадження у справі після усунення недоліків, в якій останній просив вважати виконаними вимоги ухвали від 09.02.2021 та звільнити його від сплати судового збору. До заяви позивач долучив довідку Тернівського управління праці та соціального захисту населення м. Кривий Ріг №2196 від 13.04.2021р. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу.
          Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно статті 315 КАС  України. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачеві. Позивач наполягає на тому, що заявою від 21.04.2021 ним недоліки позовної заяви усунуто, у зв`язку з чим у суду були наявні підстави для відкриття провадження у справі. Вважає, що судом зроблено безпідставний висновок про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову, оскільки останнім надано до суду достатні докази для такого звільнення. Щодо вимог суду в частині зазначення викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, то скаржник зазначає, що бездіяльність відповідача полягає в тому, що у нього відсутні рішення, постанови, тобто правові акти в розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України, які складаються за підсумком розгляду звернення і всупереч вимогам ч.2 ст. 77 КАС України відповідач не вчиняє дії щодо доведення правомірності своєї бездіяльності. 
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Так, як вбачається з ухвали від 09.02.2021 року підставами для залишення позовної заяви без руху стали висновки суду про те, що: 
по-перше, позов взагалі не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги;
по-друге, позивачем на підтвердження місця проживання (перебування) за адресою, що ним зазначена у позові, жодних доказів не надано, що унеможливлює перевірку судом дотримання позивачем правил підсудності;
по-третє, позивачем не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, а надані ним докази не є достатніми для звільнення позивача від такої сплати за поданою ним заявою.
З такими підставами для залишення позовної заяви без руху, суд апеляційної інстанції в повній мірі не може погодитися, виходячи із наступного.
Так, стосовно висновків суду першої інстанції щодо не надання позивачем на підтвердження місця проживання (перебування) за адресою, що ним зазначена у позові, жодних доказів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.2 ч.5  ст. 160 КАС України  в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.
Отже, норма статті 160 КАС України визначає необхідність зазначення позивачем (для фізичних осіб) у позовній заяві свого місця проживання чи перебування. Разом з тим, дана норма не містить застереження щодо документального підтвердження зазначеного у позовній заяві місця проживання чи перебування.
Як свідчить зміст позовної заяви, на підтвердження передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 160 КАС України  вимог щодо місця проживання (перебування), позивачем зазначена адреса: АДРЕСА_1 .
Крім того,  статтею 161 КАС України  визначено перелік документів, які додаються до позовної заяви.
Даною статтею також не встановлена обов`язковість додавання до позовної заяви документів, що підтверджують місце проживання (перебування) позивача, а тому залишення позову без руху з цих підстав суперечить  КАС України.
Стосовно висновків суду першої інстанції щодо не зазначення позивачем у позовній заяві викладу обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Пунктом 4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, на яку посилався суд першої інстанції, визначено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Отже, положеннями  статті 160 КАС України  визначена необхідність зазначення у позовній заяві викладення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Водночас суд зазначає, що закон  не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зі змісту позову вбачається, що порушення своїх прав позивач фактично пов`язує із бездіяльністю відповідача в частині не розгляду його заяви від 05.12.2019, а саме не прийняття за наслідками  розгляду заяви правового акта в розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України.
Отже, у своїй позовній заяві позивач описав, у чому, як він вважає, полягає порушення його прав, зазначив обставини виникнення спірних правовідносин, сформулював наслідки, які, з його погляду, настали внаслідок бездіяльності відповідача, зазначив яким чином може бути відновлено його порушене право.
На переконання суду апеляційної інстанції під час з`ясування відповідності позовної заяви вимогам статті 160 КАС України, зокрема, пункту 4 частини 5 даної статті, вищевказаного судом першої інстанції не було взято до уваги.
Судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху також вказано на необхідність надання позивачем документу про сплату судового збору при зверненні до суду з позовною заявою або ж документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.
Так, згідно частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Досліджуючи матеріали позовної заяви, судом першої інстанції встановлено, що всупереч вимогам вищенаведеної норми, позивачем до позовної заяви а ні документу про сплату судового збору, а ні документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, не долучено.
При цьому, ОСОБА_1 подано заяву про звільнення від сплати судового збору, зокрема, у зв`язку з доходами, що не перевищують 5 відсотків розміру річного доходу позивача.
За приписами частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Як слідує з наведених положень процесуального закону, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.
До заяви про звільнення від сплати судового збору позивачем долучено довідку №911 від 27.01.2021, видану Тернівським УПСЗН м.Кривий Ріг, в якій зазначено, що позивач перебуває на обліку і отримує компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює/не вчиться/ і здійснює догляд за інвалідом І групи - ОСОБА_2 , а саме, виплата у період з січня 2019 року по грудень 2020 року складає загальну суму 811,56 грн. Також, у довідці зазначена компенсація за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 гр. за період з січня 2020 року по грудень 2020 року у загальній сумі 23913,12 грн. 
Разом з тим, вказана довідка не дає можливості оцінити повно та всебічно майновий стан позивача, оскільки встановлює лише факт отримання ним щомісячних компенсаційних виплат. 
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що виплати, зазначені у довідці, є єдиним джерелом доходу позивача. Не надано доказів і того, що розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік.
Зважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а позивачем, окрім довідки УПСЗН, жодних інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища не надано, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за поданою ним заявою.
Частинами першою та другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 не дотримано вимог ст.161 КАС України в частині надання документу про сплату судового збору/документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були наявні правові підстави для залишення позовної заяви без руху.
Як свідчать матеріали справи, копія ухвали про залишення позову без руху отримана позивачем 18.04.2021 року (а.с.19).
У встановлений судом першої інстанції строк позивачем до суду документу про сплату судового збору/ документу, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, не надано. Натомість подано заяву від 21.04.2021, в якій позивач, серед іншого, знов просив звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він є членом малозабезпеченої сім`ї з доходом менше рівня прожиткового мінімуму. До заяви позивач додав довідку Тернівського УПСЗН м.Кривий Ріг про суму отриманої ним компенсації по догляду за інвалідом І групи, а також компенсації за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 грн., за період з січня 2020 року по грудень 2020 року, вказуючи, що дана довідка відображає його доходи за попередній рік.
Разом з тим, доказів на підтверження того, що виплати, зазначені у довідці, є єдиним джерелом доходу позивача (на що звертав увагу суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху), а також інших доказів щодо тяжкого матеріального стану, позивачем не надано.
Згідно із п. 1 ч. 1  ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо    розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2  ст. 8 Закону України "Про судовий збір").
З наданої позивачем довідки УПСЗН не вбачається сума отриманого ним сукупного доходу за попередній календарний рік. Така довідка не підтверджує відсутність у позивача іншого доходу для сплати судового збору, а лише встановлює факт отримання ним щомісячних компенсаційних виплат. 
Суд зазначає, що обов`язок щодо надання до суду переконливих доказів, які свідчать про неможливість сплати судового збору покладений саме на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням. Лише у разі неможливості самостійно подати такі докази з об`єктивних причин, особа повинна про це повідомити суд, заявивши відповідне клопотання про їх витребування. У поданій позовній заяві позивачем не наведено причин, які унеможливлюють самостійного подання до суду доказів його матеріального стану.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що надання таких доказів не може бути підставою лише для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки положення статті 133 КАС України передбачають і інший порядок вирішення питання щодо сплати судового збору, а саме: зменшення розміру належного до оплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Таких клопотань позивачем заявлено не було.
З огляду на викладене, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів неможливості сплати судового збору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Оскільки при подачі позовної заяви позивачем не дотримано вимог ч.3 ст.161 КАС України та такий недолік позовної заяви позивачем у встановлений судом строк не був усунутий, то суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову позивачеві.
З огляду на викладене, враховуючи те, що повернення позову не позбавляє ОСОБА_1 процесуальної можливості повторно звернутися до суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.315, ст.ст.316 321, 322, 325 КАС України, суд, -    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі №160/1764/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки. які визначено ст..329 КАС України.
Повний текст судового рішення складено 30.09.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк