ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10113/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря Зуєнка Д.П. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,   
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України  по невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2017 року по квітень 2020 року у сумі 130  841,25 грн.;
зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2017 року по квітень 2020 року у сумі 130  841,25 грн.
Позовні вимоги мотивовано протиправністю невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення з мотивів обмеження фінансування, оскільки, зазначене, за посиланням позивача, не впливає на наявність чи відсутність у нього права на нарахування та виплату індексації. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року позов задоволено: 
визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України по невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня   2017 року по квітень 2020 року у сумі 130  841, 25 грн.;
зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня   2017 року по квітень 2020 року у сумі 130   841,  25 грн.;
вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
У поданій апеляційній скарзі Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та перебував на фінансовому забезпеченні в Фінансовому управління Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.03.2020 №132 ОСОБА_1 звільнено у запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За посиланням позивача, індексація заробітної плати за 2016, 2018, 2019 та 2020 не проводилася. 
Вказуючи на протиправну бездіяльність відповідача з невиплати індексації заробітної плати, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Стягуючи з відповідача суму індексації у розмірі 130  841,25 грн., суд першої інстанції виходив з розрахунку, наданого позивачем, та відсутністю факту заперечень з боку відповідача на вказаний розрахунок.
Апеляційна скарга Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для виплати позивачеві індексації у заявленому розмірі. Наголошено на неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється індивідуально для кожного працівника (військовослужбовця) та залежить, у тому числі, від його просування по службі. Вказано, що за період 2018 року по 2020 рік позивачеві здійснено виплату індексації у належному розмірі, що не заперечувалось позивачем при поданні позовної заяви. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивачеві, у той же час, вказує на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що призвело до неправильного визначення суми індексації, що підлягає стягненню, а також періоду, за який не виплачено вказану суму. 
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. 
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частинами першою, другою статті 5  Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини шостої статті 5 Закону №1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.  
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок №1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078   підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Суд зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації. Відповідач зазначає лише про те, що у межах коштів військової частини НОМЕР_1 , передбачених на виплату грошового забезпечення,   виплата індексації грошового забезпечення не передбачена.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Твердження заявника про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вказує на обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення позивача з мотивів відсутності фінансування. 
У той же час, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав   для стягнення з відповідача суми індексації у розмірі 130  841,25 грн, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина друга статті 242 КАС України).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя статті 242 КАС України).
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 130  841,25 грн невиплаченої індексації за період з червня 2017 року по квітень 2020 року ґрунтується виключно на розрахунку, який надано позивачем. 
У той же час, обґрунтованість проведеного розрахунку судом першої інстанції не перевірялась.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 21.06.2017 року по 25.12.2018 проходив військову службу на посаді офіцера відділу виявлення злочинів та інших правопорушень у сфері господарської діяльності, державних закупівель та використання земель оборони управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України. 
У період з 26.12.2018 по 31.03.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді офіцера групи організації взаємодії з правоохоронними органами та координації діяльності Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України. 
У період з 24.06.2017 по 28.02.2018  посадовий оклад позивача визначався відповідно до Постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (далі - Постанова №1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.
01.03.2018 відбулось підвищення посадового окладу, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704).
Заявником апеляційної скарги не заперечується факт невиплати індексації позивачеві за період до 28.02.2018. У той же час, зважаючи на те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення, колегія суддів вказує на передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача коштів у заявленому розмірі.
Колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача у вказаній частині є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2017 по 28.02.2018.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідача, що базовим місяцем для проведення індексації є місяць, в якому відбулося останнє підвищення тарифної ставки (посадового окладу) позивача, тобто місяць   прийняття постанови від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зазначена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме - 01.03.2018.
Колегія суддів також вказує на помилковість позиції відповідача щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», згідно з яким для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078.
Так, зазначений абзац необхідно тлумачити у систему взаємозв`язку з абзацом першим вказаного пункту, згідно з текстом якого міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Колегія суддів зазначає, що посадовий оклад позивача як військовослужбовця законодавчо не змінювався з 01.01.2008. За відсутності факту вжиття уповноваженими органами заходів щодо законодавчої зміни розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), підстави для застосування абзацу 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 у спірних правовідносинах відсутні. 
Аналізуючи доводи та заперечення сторін щодо наявності підстав для стягнення індексації грошового забезпечення позивача за період з квітня 2018 року (наступний місяць після підвищення посадового окладу) по березень 2020 року (місяць звільнення), колегія суддів виходить з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено та розрахунком позивача також не заперечується факт виплати позивачеві певної суми індексації за вказаний період. 
У той же час, особливості нарахування індексації після підвищення посадового окладу визначено положеннями Порядку №1078.
Так, відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суми індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.
Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.
У той же час, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.
Відповідачем у спірних правовідносинах наголошено на нарахуванні і виплаті позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 із застосуванням базового місяця – березень 2018 року. 
У той же час, здійснюючи зазначене нарахування за період з березня 2018 року по березень 2020 року відповідачем не враховано норми абзацу третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), та не встановлено, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача саме з урахуванням положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. 
Обираючи зазначений спосіб захисту, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із змісту порушеного права позивача – права на нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення. При цьому, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. Вирішення питання щодо суми стягнення у межах переданого на вирішення суду спору є передчасним. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою наведеної статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини шостої вказаної статті, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1  308,43 грн., що підтверджується квитанцією від 07.05.2020 із   розрахунку 1% ціни позову. 
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації за спірних період, тобто про задоволення немайнової вимоги. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат та стягненню з відповідача 840,80  грн. 
Згідно з частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України задовольнити частково. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2017 року по квітень 2020 року.
Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2017 року по квітень 2020 року з урахуванням положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України. 
   Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5  ст. 328 КАС України.            
     Повний текст постанови складено 16 грудня   2021 року.

Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків