УХВАЛА

22 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/3357/21
адміністративне провадження № К/9901/37492/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 160/3357/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- поновити як пропущений з поважних причин строк на оскарження наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 про застосування стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 14 серпня 2020 року   № 595 о/с «Про особовий склад», про звільнення зі служби в поліції;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції самостійно здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2020 року по день поновлення на посаді;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправними та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 14 серпня 2020 року    № 595 о/с «Про особовий склад», про звільнення зі служби в поліції. Наказом зазначено, що він виданий відповідно до п. 6 ч, 1.  ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Підстава для звільнення: наказ Департаменту патрульної поліції від 07 серпня 2020 року № 464;
- поновити на роботі в званні лейтенанта поліції на посаді інспектора взводу № 2 роти №1 батальйону № 2, полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП з 14 серпня 2020 року;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000 грн.;
- стягнути Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2020 року по день фактичного поновлення на роботі, судові витрати та втрати на правову допомогу;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача в званні лейтенанта на посаді інспектора взводу № 2 роти №1 батальйону №2, полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, у справі № 160/3357/21 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої    статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з 13 серпня 2020 року позивач був обізнаний про порушення своїх прав та наслідки прийнятого наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, однак будь-яких дій щодо захисту своїх прав у встановлений законом строк не вчинив. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Позивачем була допущена певна бездіяльність щодо користування своїми правами, визначеними процесуальним законом. Наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для    визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду. 
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої    статті 122 КАС України    позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою    статті 122 КАС України    для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою    статті 122 КАС України    визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частинами першою та другою    статті 123 КАС України    встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Частиною шостою    статті 161 КАС України    визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що на виконання частини шостої        статті 161 КАС України    позивачем до позовної заяви додано заяву про поновлення строку звернення до суду на оскарження наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 та наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 14 серпня 2020 року    № 595 о/с «Про особовий склад», про звільнення зі служби в поліції, посилаючись на те, що копію наказу від 14 серпня 2020 року № 595 о/с «Про особовий склад» він отримав лише 02 лютого 2021 року. 
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивач з 13 серпня 2020 року був обізнаний про порушення своїх прав та наслідки прийнятого наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, однак будь-яких дій щодо захисту своїх прав у встановлений законом строк не вчини. Посилання позивача на те, що Наказ № 595 о/с «Про особовий склад» від 14 серпня 2020 року він отримав лише 02 лютого 2021 року, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду 02 березня 2021 року не є поважними причинами для поновлення строку на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки незнання про порушення через байдужість до свого прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 10 березня 2021 року позивач подав уточнену позовну заяву та заяву про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду, в якій виклав свої доводи стосовно поважності причин пропуску строку звернення до суду. 
Поважність причин пропуску строку позивач обґрунтував тим, що на підставі висновку службового розслідування Департаментом патрульної поліції Національної поліції Украйни 07 серпня 2020 року видано наказ (начальник Є.О. Жуков) № 464 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Із вказаним наказом він був ознайомлений під підпис 13.08.2020 року. Згідно ч. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу. Такий наказ № 595 о/с «Про особовий склад» був виданий відповідачем лише 14 серпня 2020 року, а отриманий позивачем 02 лютого 2021 року.
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам скаржника, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивача 13.08.2020 року було ознайомлено з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Таким чином, позивачу було відомо про те, що до нього відповідним наказом буде застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, проте протягом розумного строку він не скористався правом отримати інформацію щодо реалізації наказу від 07 серпня 2020 року, звернутися до суду за захистом своїх прав. 
Крім того, судами зазначено, що належних доказів на підтвердження того, що позивач не мав можливості звернутися за захистом своїх порушених прав раніше, до суду ним не надано.
Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо повернення позовної заяви з огляду на те, що позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду щодо оскарження наказів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07 серпня 2020 року № 464 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 14 серпня 2020 року № 595 о/с «Про особовий склад».
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Відповідно до приписів    статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
При цьому для цілей застосування правил статті 122 КАС України «повинна була дізнатися» слід розуміти, зокрема у випадках, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали представник, працівники, партнери, близькі особи.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився у суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, вірно застосував положення частини другої    статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України   у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій    статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями    3,    333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 160/3357/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов