Ухвала
Іменем України 
22 жовтня 2021 року
м. Київ                                                                                                         
справа № 551/792/20
провадження № 51-4937ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від  14 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді двохсот годин громадських робіт. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 дві тисячі гривень 
у рахунок відшкодування моральної шкоди. Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі чотирьох тисяч двохсот сімдесяти трьох гривень.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що потерпіла не погоджується 
з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд                                у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, 
суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
п. 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових 
рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному потерпіла у своїй касаційній скарзі, посилаючись 
на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навела обґрунтування допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваних судових рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Окрім зазначеного, потерпіла у вступній частині касаційної скарги вказує 
на оскарження неювироку Шишацького районного суду Полтавської області 
від 04 січня 2021 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 , які і просить скасувати у прохальній частині скарги, 
тоді як у мотивувальній частині, посилаючись на допущення судом апеляційної інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону, зазначає 
про необхідність скасування лише ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, чим допустила суперечності.
Крім того, вимоги потерпілої про призначення нового розгляду у суді першої інстанції в іншому районному суді Полтавської області не узгоджуються з положеннями 
ст. 436 КПК України, якою визначені повноваження суду касаційної інстанції 
за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги                 без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху 
і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                         ОСОБА_3