Постанова
Іменем України
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа №756/4927/20 
 
провадження №61-15250св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва 
від 05 квітня 2021 року у складі судді Андрейчука Т. В., та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Болотова Є. В., Музичко С. Г.,
 
учасники справи:
 
позивач -    ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - Житомирська обласна прокуратура, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша київська державна нотаріальна контора,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
1.   У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша київська державна нотаріальна контора, 
з позовом, у якому просила скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 
25 червня 2004 року за №42059.
2.   Позовна заява мотивована тим, що на підставі нотаріально посвідченого  договору купівлі-продажу від 16 липня 2003 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
3.   У лютому 2020 року вона дізналась, що на вказану квартиру було накладено арешт постановою слідчого з особливо важливих справ прокуратури Житомирської області від 06 травня 2004 року в межах кримінальної справи № 190158/03, порушеної 03 липня 2003 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.
4.   Наявність арешту, накладеного на належну позивачеві квартиру, унеможливлює розпорядження нею.
5.   Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6.   Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 
2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
7.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір купівлі-продажу квартири від 16 липня 2003 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О. П., зареєстрований в реєстрі за №7-602, не укладався, ОСОБА_1 не набула права і обов`язки покупця за цим договором, 
а відтак у неї не виникло право власника майна, а тому ОСОБА_1 
не вправі вимагати усунення їй перешкод у розпорядженні 
квартирою 
АДРЕСА_1 шляхом зняття з неї арешту.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
8.   Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 
2021 року  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року залишено без змін.
9.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10.   У касаційній скарзі, поданій у вересні 2021 року,  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, у справі ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
11.   Касаційна скарга мотивована відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статтей 45, 48 та 153 Цивільного кодексу Української РСР у подібних правовідносинах.
12.   Суди попередніх інстанцій не врахували та не застосували статті 45 та 48 Цивільного кодексу Української РСР, в яких прямо передбачено механізм, що застосовується до договорів, які не відповідають вимогам закону і, як наслідок, практика Верховного Суду щодо неукладеності правочинів не може бути застосована у даній справі, оскільки регулює інші правовідносини за чинним Цивільним кодексом України, а не Цивільним кодексом Української РСР.
13.   Зауважено, що судами першої та апеляційної інстанції не було надано оцінки такому доказу, як лист прокуратури Житомирської області (нова назва Житомирська обласна прокуратура) від 12 лютого 2020 року, у якому заначено, що 19 грудня 2012 року відповідачем направлялись заяви до Першої житомирської державної нотаріальної контори та Першої київської державної нотаріальної контори про вилучення обтяження з квартири АДРЕСА_1 . Тобто відповідач погоджувався з тим, що накладений арешт на квартиру позивача порушує її права, як власника майна та вчинив дії, спрямовані на відновлення її порушеного права.
14.   На момент придбання вказаної квартири позивач не була обізнана про  обставини, за яких відбулось відчуження її квартири, з чого вбачається, що вона фактично добросовісно набула право власності на вказану квартиру.
АДРЕСА_2 .   Позивач 18 років володіє та користується квартирою. Під час розгляду справи було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась. Під час досудового розслідування та під час судового розгляду кримінальної справи, ні відповідачем ні будь-якими іншими особами цивільний позов не пред`являвся.
16.   Касаційна скарга містить посилання на порушення судом норм процесуального закону, а саме, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції питання щодо неукладеності договору купівлі-продажу взагалі не розглядалось, а стало відомо позивачу після отримання повного тексту судового рішення, чим суд першої інстанції фактично позбавив права позивача, передбаченого Цивільним процесуальним кодексом України на надання своїх пояснень щодо вказаних мотивів.
17.   Суди попередніх інстанцій проігнорували доводи позивача щодо підтвердження повноважень представників відповідача. Так, відповідачем по даній справі є прокуратура Житомирської області (Житомирська обласна прокуратура). В той же час, інтереси відповідача у суді першої інстанції та апеляційної інстанції представляли працівники Київської міської прокуратури за довіреністю.
 
Доводи інших учасників справи
18.   У відзиві Житомирська обласна прокуратура заперечила проти доводів касаційної скарги, просить відмовити в задоволенні скарги, оскаржені судові рішення залишити без змін. Зазначено, що суди попередніх інстанцій прийшли до законного та обґрунтованого висновку, що договір купівлі-продажу квартири є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, оскільки продавець ОСОБА_3 його не підписував. 
19.   Перша київська державна нотаріальна контора відзиву щодо  вимог і змісту касаційної скарги до суду не направила.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
20.   Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження, справу витребувано з суду першої інстанції.
21.   Ухвалою  Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
22.   05 грудня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначено договір 
купівлі-продажу квартири від 16 липня 2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О. П., зареєстрований в реєстрі за № 7-602, продавцем за яким є ОСОБА_3 , а покупцем - ОСОБА_1 .
23.   Постановою слідчого з особливо важливих справ прокуратури Житомирської області Пшевлоцького Й. Д. від 06 травня 2004 року 
в межах кримінальної справи № 190158/03, порушеної 03 липня 
2003 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, накладено арешт на квартиру 
АДРЕСА_1 .
24.   Вироком апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 
2005 року у справі № 1-4/2005, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 25 серпня 2005 року, встановлено, що 26 червня 2003 року засуджені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та 
ОСОБА_7 убили ОСОБА_3 ОСОБА_4 16 липня 2003 року, перебуваючи в приміщенні Першої київської державної нотаріальної контори, використовуючи підроблений документ - паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_3 , з вклеєною своєю фотографією, представившись нотаріусу та ОСОБА_1 ОСОБА_3 , вчинив за нього підпис у договорі купівлі-продажу квартири від 16 липня 2003 року, посвідченому державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О. П., зареєстрованому в реєстрі за № 7-602.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
25.   Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
26.   Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
27.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
28.   Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
29.   Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
30.   Предметом позову у справі, яка переглядається, є скасування арешту на квартиру, накладеного постановою слідчого з особливо важливих справ прокуратури Житомирської області від 06 травня 2004 року 
в межах кримінальної справи № 190158/03, порушеної 03 липня 
2003 року.
31.   Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 
2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 
2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
32.   Позивач ОСОБА_1 не була учасником кримінального провадження, порушеного 03 липня 2003 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Арешт на квартиру   
АДРЕСА_1 накладено 06 травня 2004 року.
33.   Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що  договір купівлі-продажу квартири від 16 липня 
2003 року не містить істотної  умови, а саме підпису однієї із сторін.
34.   Суди зіслались на обставини, встановлені вироком апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2005 року у справі № 1-4/2005, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 25 серпня 2005 року, 
та дійшли висновку, що вказаний договір не підписувався продавцем ОСОБА_3 , а тому він є неукладеним, тобто таким, що не відбувся.
35.   Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
36.   З огляду на зазначені норми та враховуючи, що позивач набула право власності за договором купівлі-продажу від 16 липня 2003 року, то такий правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, а саме ЦК Української РСР.
37.   Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
38.   Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
39.   Відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
40.   Механізм, що застосовується до договорів, які не відповідають вимогам закону, врегульовано стаття 45, 48 ЦК Української РСР, які діяли на момент укладення договору купівлі-продажу від 16 липня 
2003 року.
41.   Так, згідно зі статтею 45 ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за  собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Недодержання форми зовнішньоторговельних угод  і  порядку  їх підписання (стаття 568 цього Кодексу) тягне за  собою  недійсність угоди.
42.   Недійсною є та угода, що  не  відповідає  вимогам   закону,  в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній  угоді  кожна  з  сторін  зобов`язана  повернути другій  стороні  все  одержане  за  угодою,  а  при   неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені  законом (стаття 48 ЦК Української РСР).
43.   Тлумачення наведених вище норм дає підстави для висновку, що угоди, які укладенні в період дії ЦК Української РСР та які укладені без додержання форми та не відповідали вимогам закону підлягають визнанню недійними, а не неукладеними.
44.   У справі, яка переглядається, відсутнє рішення суду, яким би договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 від 16 липня 2003 року визнавався недійсним.
45.   Посилання суду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 червня 2020 року у справі 
№ 145/2047/16-ц є безпідставним, оскільки в цій справі правовідносини сторін урегульовано нормами чинного цивільного законодавства України.
46.   Матеріалам справи підтверджено, що метою накладення арешту на АДРЕСА_1 було забезпечення відшкодування збитків, так як злочином було завдано матеріальної шкоди.
47.   З відповіді Першої київської державної нотаріальної контори 
від 26 листопада 2020 року слідує, що за архівними даними та даними Спадкового реєстру спадкову справу щодо майна померлого 2003 року ОСОБА_3 не виявлено (а. с. 119, 120). 
48.   Матеріали справи та фактичні обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій свідчать про те, що ніхто не звертався з відповідним позовом пор відшкодування матеріальної шкоди (збитків), завданих злочином.
49.    ОСОБА_1 пред?явила даний позов не у зв`язку із завданням їй матеріальної шкоди засудженими, а з підстави обмеження її права власності рішенням слідчого.   
50.   Відповідачем у даній справі визначила прокуратуру Житомирської області (нова назва Житомирська обласна прокуратура).
51.   Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
52.   Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
53.   Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
54.   За правилами частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування наділений правом на зверненням до суду про визнання такої спадщини відумерлою.
55.   Оскільки спадкова справа щодо майна померлого 2003 року 
ОСОБА_3 не заводилась,  то належним відповідачем у даній справі має бути орган місцевого самоврядування, який до участі у розгляді справи залучений не був.
56.   Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).
57.   У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
58.   Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
59.   Згідно із пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право  скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
60.   Відповідно до положень статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
61.   Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Колегія суддів приходить до висновку, що ухвалені у справі судові рішення підлягають зміні шляхом викладення мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
2. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                       А. І. Грушицький
 
                                                                                                          І. В. Литвиненко
 
                                                                                                          Є. В. Петров
 
                                                                                                          О. С. Ткачук