ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15960/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року (суддя Озерянська С. І., м. Дніпро) у справі № 160/15960/20
за позовом ОСОБА_1 
до Дніпропетровської обласної прокуратури
про стягнення середнього заробітку,- 

встановив:

01.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за період з 21.02.2019 року по 24.06.2019 року у розмірі 119 284, 58 грн. без відрахування обов`язкових платежів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 позов задоволено частково, зокрема: стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 22.02.2019 року по 23.06.2019 року у розмірі 117    829,53 грн. без відрахування обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровська обласна прокуратура звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що Дніпропетровською обласною прокуратурою належним чином виконано рішення судів щодо поновлення позивача на роботі та здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а доводи позивача про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України є безпідставними та необґрунтованими.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового про залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 21.02.2019 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 810/855/18  позов ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області  задоволено: визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 10.08.2016 №942к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 12.08.2016; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури з 12.08.2016; стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 165 262, 86 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду  від 05.06.2019 року у справі №  810/855/18, апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області  залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  21 лютого 2019 року  змінено, викладено четвертий абзац її резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2017 року по 21 лютого 2019 року у розмірі  264  057 (двохсот шестидесяти чотирьох тисяч п`ятдесяти семи) гривень 06 копійок без вирахування обов`язкових платежів.». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  21 лютого 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі № 810/855/18, касаційну скаргу ОСОБА_1 та Прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року  залишено без змін.
Згідно наказу  прокуратури Дніпропетровської області  від 24.06.2019 року № 948 к     ОСОБА_1  поновлено на посаді прокурора  Криворізької місцевої прокуратури  № 2 Дніпропетровської області з 12.08.2016 року.
Позивач, вважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 810/855/18  у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді,  звернувся до суду з  даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 21.02.2019 року по справі № 810/855/19  поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури, а відповідач фактично поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області лише  24.06.2019 року, а отже відповідачем виконано рішення від 21.02.2019 року по справі № 810/855/19  із затримкою, яка обраховується з 22.02.2019 року по 23.06.2019 року включно. На підставі вказаного судом зроблено розрахунок, відповідно до якого на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 117 829,53 грн.
Колегія суддів в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції, проте зазначає наступне.
Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді публічної служби.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Слід зазначити, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19, у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.
За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Як зазначалося вище, ОСОБА_1 був поновлений на посаді 24.06.2019 року, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 01.12.2020 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції), тобто більш як через рік після того, як дізнався про порушення своїх прав.
Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.
Слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права та про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Таким чином, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом і питання про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску не ставиться, то у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.
Керуючись ст.240, ст.311, п.3 ч.1 ст.315, 319, ст.ст.322, 325 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 160/15960/20 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов   ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови буде складений 04.11.2021 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко