ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1917/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/12038/14-ц Категорія: на ухвалу 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів         Василенко Л.І., Єльцова В.О.,

учасники справи:
скаржник (відповідач) – ОСОБА_1 ;
відповідач  – Приватний виконавець Черкаського виконавчого округу Чупис Т.П.;
заінтересована особа – ПАТ «Украгазбанк»;
третя особа – ОСОБА_2 

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Позарецької С.М. у Придніпровському районному суді м. Черкаси 06.09.2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця, а також зобов?язання вчинити певні дії, - 
в с т а н о в и в :

       26.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою, в якій просила визнати дії приватного виконавця Черкаського виконавчого округу Чупис Т.П., які полягають у порушенні прав ОСОБА_1 , шляхом незаконного виконання виконавчих листів № 711/12038/14-ц від 16.01.2017 року, відкриття та здійснення виконавчих проваджень у протиправній реалізації іпотечного житла ОСОБА_1 , та обмеженні скаржниці у використанні цивільних прав та щодо життєдіяльності – неправомірними і незаконними. Зобов`язати приватного виконавця Черкаського виконавчого округу Чупис Т.П. відновити порушені права скаржниці ОСОБА_1 – поновити її порушене право, шляхом скасування усіх постанов у виконавчих провадженнях, відкритих 15.08.2019 року, відповідно до виконавчих листів № 711/12038/14-ц, виконавчий лист повернути стягувачу – без виконання. 
       Постановити окрему ухвалу щодо виявлених порушень, вчинених приватним виконавцем Черкаського виконавчого округу Чупис Т.П. та направити її до відповідних органів і установ для здійснення заходів щодо їх виправлення, а також до правоохоронних органів для прийняття відповідного рішення щодо запобігання вчинення злочину у подальшому.
       Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.09.2021 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
       Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду.
       Скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції щодо повернення її скарги без розгляду такою, що не відповідає нормам ні процесуального, ні матеріального права, оскільки судом проігноровано вимоги ст. 451 ЦПК України.
       Не застосування закону, який повинен бути застосований при розгляді справи є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
       В апеляційні скарзі скаржник зазначає, що скарга на дії та бездіяльність прирівнюється до позовної заяви та скаржник не повинен був надсилати скаргу (з додатками) на адреси інших учасників судового процесу.
        ОСОБА_1 мотивує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції проігнорував положення статті 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо дотримання її прав у доступі до правосуддя.
       Крім того, скаржник зазначає, що ч. 4 ст. 183 ЦПК України не передбачає можливості повернення без розгляду скарги.
       У зв`язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.09.2021 року у справі № 711/12038/14-ц задовольнити, скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.09.2021 року у справі № 711/12038/14-ц та направити справу для продовження розгляду скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця Черкаського виконавчого округу Чупис Т.П. до суду першої інстанції.
       Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходив.
       У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання щодо законності ухвали про повернення позову позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено вимогами цивільно - процесуального законодавства.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону. 
       Як вбачається з матеріалів справи 26.08.2021 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції скаргу на дії та бездіяльність приватного виконавця, та зобов?язання вчинити певні дії.
       Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.09.2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця, а також зобов?язання вчинити певні дії повернуто без розгляду. 
       Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України, оскільки до скарги, яка подається на стадії виконання судового рішення , в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень додаються докази їх надіслання ( надання) іншим учасникам справи (провадження). Скаржником не виконано вказаних вимог закону та не надано підтвердження про надіслання учасникам справи копій скарги з додатками.
       Районний суд, пославшись на ч. 4 ст. 183 ЦПК України, прийшов до висновку про повернення   скарги без розгляду.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
       Скарги на дії, бездіяльність, рішення державних виконавців розглядаються за загальними правилами, встановленим цивільним процесуальним законом, із винятками і особливостями, передбаченими Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
       За правилами, встановленими ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
       Таким чином, за захистом своїх порушених прав, в тому числі, зі скаргою, може до суду звернутися особа, права якої порушені, зокрема, стягувач у виконавчому провадженні, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, суд розглядає скаргу, подану з дотриманням вимог, установлених цивільним процесуальним законом.
       Разом з цим, 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», підпунктом 4 пункту 2 розділу І якого частину 2 статті 183 ЦПК України доповнено другим абзацом такого змісту: «До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження)».
       Отже, з 08 лютого 2020 року ЦПК України містить додаткові вимоги до скарги, яка подається в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень. 
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що з огляду на скорочені строки розгляду заяв, скарг, клопотань, які подаються на стадії виконання судового рішення, та в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, а в окремих випадках, зважаючи на необхідність невідкладного розгляду судом відповідних звернень, вимога про попереднє надіслання (надання) ініціатором звернення копій відповідних документів іншим учасникам справи зумовлена необхідністю забезпечення процесуальних прав усіх учасників процесу та належного судового розгляду звернення. Така вимога не може розглядатися, як порушення процесуальних прав ініціатора звернення.
Положення ст.183 ЦПК України встановлюють загальні вимоги до форми та змісту будь-якої письмової заяви, клопотання, заперечення, що подається під час провадження в цивільній справі, а не лише в позовному провадженні, а щодо додаткових вимог до заяв, скарг, клопотань, які подаються на стадії виконання судового рішення та в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень у законі міститься спеціальна вказівка.
       Посилання в апеляційній скарзі на ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців до судів різних юрисдикцій та в порядку адміністративного підпорядкування виконавців, не може братися до уваги, оскільки провадження в цивільних справах регулюється спеціальним цивільним процесуальним законом, норми якого, зокрема, й з урахуванням їх динаміки, змін, мають пріоритет у питанні форми і порядку звернення до суду зі скаргою на дії та рішення виконавця.
       Із матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_1 не надала суду доказів виконання нею вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України щодо надіслання (надання) копій відповідних документів вказаним у скарзі учасникам.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про повернення скарги заявнику у зв?язку з невиконанням ним вимог частини 2 статті 183 ЦПК України є вірним.
       Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суд не розглядав скаргу по суті, а повернув її без розгляду, пославшись, що скаржник не виконав вимоги щодо надіслання копій відповідних документів іншим учасникам, вказаним у скарзі.
       Твердження скаржника стосовно того, що суд першої інстанції не застосував норми закону, який повинен був застосувати при розгляді справи не знаходять свого підтвердження у відповідності до обставин справи та вимог закону.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та норм процесуального права.
 
       Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує  суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця, а також зобов?язання вчинити певні дії, відповідно до вимог закону, тому відсутні підстави для скасування ухвали згідно доводів та вимог апеляційної скарги.
       З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
       Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.09.2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця, а також зобов?язання вчинити певні дії – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
        Повний текст постанови складений 29 жовтня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко