10 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 370/1212/14-ц 
провадження № 61-17458ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником Шульгою Андрієм В`ячеславовичем, на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_1 , який діяв від імені свого батька ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22 лютого                    2008 року, був укладений договір позики, згідно з яким він позичив для потреб ОСОБА_3 850 000,00 грн під гарантію належного йому земельного паю. Посилаючись на те, що при укладенні договору позики ОСОБА_1 використав завідомо подроблену ним довіреність від імені свого батька, у зв`язку з чим ввів його в оману, позивач просив визнати недійсним договір позики від 30 травня 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 850 000,00 грн.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір позики від 30 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 850 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів задоволено.
Визнано недійсним договір позики, укладений 30 травня 2008 року між                   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який діяв від імені ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 850 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 через представника  ОСОБА_4 засобами поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В касаційній скарзі представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 не було в передбачений законодавством строк подано касаційну скаргу з причин його необізнаності із порядком ведення цивільного процесу, не знанням норм цивільного законодавства і загалом не достатнім розумінням наслідків прийнятих судових рішень та їх незаконності, які ОСОБА_1 усвідомив тільки після його засудження, що відбулося в тому числі на основі оскаржуваних рішень в липні                    2021 року. 
Представник заявника ОСОБА_4 ознайомився із текстами судових рішень в липні 2021 року, після чого з метою підготовки касаційної скарги намагався ознайомитись із матеріалами справи, однак 28 вересня 2021 року Макарівським районним судом Київської області йому було повідомлено про знищення даної справи за строками зберігання. Просить обраховувати строк на касаційне оскарження саме з цієї дати. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішено з огляду на наступне.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України 2004 року касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.
Згідно з частиною другою статті 325 ЦПК України 2004 року у разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.
Як убачається з поштового конверту, касаційну скаргу здано на пошту 25 жовтня             2021 року, тобто з пропущенням строку на касаційне оскарження більше, ніж на шість років.
У касаційній скарзі заявник не заперечує своєї обізнаності про наявність оскаржуваних ним судових рішень. Із тексту рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року вбачається, що справа переглядалась за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року роз'яснено сторонам порядок і строк касаційного оскарження судового рішення. 
Враховуючи вищевикладене, наведені заявником доводи для поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, скаржнику слід надати до Верховного Суду докази, що підтверджують наявність виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, а не лише зазначати про фактичне ознайомлення представника заявника з повним текстом оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції через значний проміжок часу.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливими для обох сторін справи.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Верховному Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало заявнику подати належно оформлену касаційну скаргу у строки визначені ЦПК України.
Представник заявника ОСОБА_4 вважає, що з 28 вересня 2021 року для          ОСОБА_1 почався строк на касаційне оскарження. Касаційна скарга подана                25 жовтня 2021 року (на двадцять сьомий день з наступного дня після 28 вересня 2021 року), тобто з пропущенням двадцятиденного строку апеляційного оскарження. При цьому заявник не навів поважних причин, які б перешкоджали йому подати касаційну скаргу до 18 жовтня 2021 року. 
Ураховуючи викладене, заявнику необхідно протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку та наданням відповідних доказів.
Крім того, в касаційній скарзі  заявлено клопотання, у якому заявник просить відстрочити йому сплату судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що він перебуває у місцях позбавлення волі та не має можливості отримувати дохід, щоб сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. Крім того, відповідно до вироку Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у справі №753/19554/17 до відповідача було застосовано такий вид покарання як конфіскація всього належного йому майна.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує                             5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Аналіз клопотання про відстрочення сплати судового збору свідчить, що вказані обставини, є достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.
Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги до закінчення касаційного провадження.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк , який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                           Є. В. Петров