Дата документу 11.11.2021 Справа № 336/7705/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/7705/20                 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження №22-ц/807/3521/21                 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
11 листопада 2021 року                                 м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:   	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенка Е.А.  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Земцової Вікторії Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є повнолітнім сином відповідача ОСОБА_1 . 17 червня 2010 року шлюб між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Після розлучення, ОСОБА_2 проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Мати ОСОБА_3 працює на ТОВ «ТД «БЕТОН МАРКЕТ», одержує не велику заробітну плату, у зв`язку з чим не має змоги утримувати спільну дитину самостійно. До досягнення повноліття, відповідач сплачував аліменти на його утримання згідно з рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя. На теперішній час ОСОБА_2 навчається у фаховому коледжі Класичного приватного університету, денної форми навчання є студентом ІV курсу, спеціальність 081 «Право», освітня програма «Право». Термін навчання до 30 червня 2021 року. Оскільки ОСОБА_2 навчається на денній формі навчання, тому не має змоги працювати та отримувати заробіток.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі ј від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.08.2020 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору:  ОСОБА_3 , про стягнення аліментів -задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 листопаду 2020 року до досягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років або припинення навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.
01 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про виправлення описки в рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2021 року у цій справі. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 – задоволено. 
Виправлено описку в резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про стягнення аліментів (ЄУН 336/7705/20 пр. 2/336/1238/2021).
Зазначено, що вважати вірною в резолютивній частині рішення суду дату народження ОСОБА_2 як « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, адвокат Земцова Вікторія Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу,  в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового віку для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року та до закінчення терміну навчання, тобто до 30.06.2021 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не заперечує щодо надання матеріальної допомоги повнолітньому сину ОСОБА_2 , який продовжує навчання, проте вважає, що аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) є завеликими. Суд першої інстанції не врахував, що від другого шлюбу має неповнолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходиться на його утриманні. Також, за можливості, допомагає матеріально непрацездатному батьку. Крім того, він з родиною мешкає у м. Києві, орендує там житло, несе значні витрати на оплату оренди. 

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
  Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннюз наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із обґрунтованості позовних вимог, обов`язку батьків утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, можливістю батька сплачувати аліменти, врахування того, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом надання заперечень з приводу підстав для стягнення та розміру аліментів, тому суд вбачає підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 . Батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 321 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 17 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 – розірваний. Про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів під № 240 (а.с.4).

Згідно з довідки від 05 жовтня 2020 року № 38/1624 виданої за підписом Фахового закладу перед вищої освіти Фахового коледжу Класичного приватного університету встановлено, що ОСОБА_2 навчається на четвертому курсі денної форми навчання у Фаховому коледжі Класичного приватного університету за спеціальністю 081 «Право», освітня програма «Право». Строк навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Стипендією здобувач фахової перед вищої освіти не забезпечується, оскільки навчається за контрактом (а.с.6, 8).

ОСОБА_2 мешкає разом зі своєю матір`ю – ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні.

Згідно з довідкою про заробітну плату, третя особа ОСОБА_3 (матір позивача) працює на ТОВ «Бетон Маркет», та за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року отримала заробітку плату в розмірі 33715,15 грн. (а.с. 7).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. 

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). 

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. 

  При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

         При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. 

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

       Врахувавши те, що повнолітній син   ОСОБА_2    навчається  на четвертому курсі денної форми навчання у Фаховому коледжі Класичного приватного університету за спеціальністю 081 «Право», освітня програма «Право». Строк навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте колегія суддів не може погодитись з визначеним судом розміром аліментів виходячи з наступного.

 В апеляційній скарзі ОСОБА_1  зазначає, що у зв`язку з тим, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справу, тому не міг надати докази щодо перебування у нього на утриманні іншої дитини, його малолітньої доньки– ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також він допомагає матеріально непрацездатному батьку. Крім того, він з родиною мешкає у м. Києві, орендує там житло, несе значні витрати на оплату оренди.
До апеляційної скарги ОСОБА_1  надав свідоцтво Серії НОМЕР_3  про народження  ОСОБА_4 ,  з якого вбачається, що її батьком є  ОСОБА_1  ( а.с. 56),  тобто відповідач у справі, а також довідку № 210/959 від 03.09.2021 року з якої вбачається, що ОСОБА_1  працює в ПрАТ « Карлсберг Україна» з 01 березня 2004 року на посаді менеджера з розвитку напряму розливної продукції ( а.с. 57), Договір оренди квартири від 05листопада 2020 року, укладений між  ОСОБА_7  та ОСОБА_1  з якого вбачається, що ОСОБА_1  орендує квартиру  АДРЕСА_2 ( а.с. 58-59). 

Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, сформованого суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. від 23.12.2020 р.,  ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_3  (а.с.13).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року було відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ( а.с. 14-15).

В матеріалах справи містяться поштові відправлення, про направлення на адресу реєстрації ОСОБА_1 ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року про відкриття провадження у справі , разом з позовною заявою та доданими до неї документами, які повернулися з відділення пошти з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 19-20,22-23).

Отже, відповідач не був обізнаний зі змістом позовної заяви ОСОБА_2 та доданими до нею документами.

Відповідно до положень частини першої, другої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 

Оскільки, відповідач не був обізнаний зі змістом позовної заяви та доданих до неї документів, апеляційний суд досліджує докази, які були надані відповідачем до апеляційної скарги.

З наданих до апеляційної скарги документів вбачається, що  ОСОБА_1 має на утриманні малолітню доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 1254 (а.с.56).

Оскільки відповідач у справі, як батько зобов`язаний забезпечувати матеріально двох своїх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , стягнення аліментів на старшу дитину, яка продовжує навчання в розмірі ј частини доходу (заробітку) відповідача, негативно вплине на матеріальне забезпечення другої дитини.
З огляду на зазначене, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на повнолітнього сина, що продовжує навчання, апеляційний суд виходить з того, що син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, ураховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання, а також те, що відповідач має на утриманні іншу малолітню дитину – доньку та вважає справедливим і достатнім стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно.
Вказаний розмір аліментів, на думка колегії суддів апеляційного суду, забезпечить справедливий баланс між потребами повнолітнього сина ОСОБА_2 , який продовжує навчання в отриманні матеріальної допомоги, матеріальним забезпечення неповнолітньої дитини ОСОБА_6 та можливостями відповідача в наданні такої допомоги. 
А тому враховуючи зазначені вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання з 1/4 до 1/6 частки. 
Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні також знаходиться його непрацездатний батько, якому за можливості, матеріально допомагає, не приймаються колегією суддів, оскільки факт непрацездатності та перебування батька апелянта на його утриманні не підтверджено жодними доказами. 
Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що він разом з сімєю проживає у м. Києві, у зв`язку з чим орендує житло, тобто несе значні витрати на оплату оренди, не приймається колегією суддів з наступних підстав. 
ОСОБА_1 надано договорі оренди квартири від 05 листопада 2020 року, укладений між ним та орендодавцем ОСОБА_7 (а.с.58-59). За умовами договору ОСОБА_1 орендує у ОСОБА_7 квартиру у м. Києві, із зазначенням її адреси, строком з 01 листопада 2020 року по 05 травня 2021 року. В договорі не зазначена сума місячної орендної плати, не надано жодних доказів щодо її сплати та подовження строків дії договору. 
Враховуючи, вищевикладене, колегія суддів не може прийняти договір оренди як доказ несення ОСОБА_1 додаткових витрат на оренду житла. 
Що стосується доводів апелянта щодо початку дати стягнення аліментів, то суд виходить за наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 навчається на четвертому курсі Фахового коледжу Класичного приватного університету, дата початку навчання 01 вересня 2017 року, дата закінчення навчання – 30 червня 2021 року.

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом - 16 грудня 2020 року, про що свідчить штемпель суду на позовній заяві ( а.с. 1).

За таких обставин з урахуванням норм частини першої статті 191 СК України, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що аліменти на утримання повнолітньої особи, що продовжує навчання мають бути стягнуті саме з дати подання позовної заяви до суду першої інстанції, а саме з 16 грудня 2020 року, а не як зазначено судом першої інстанції з 03 листопада 2020 року.  

Отже, з врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів та в частині визначення дати початку стягнення аліментів слід змінити – стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року і до закінчення навчання чи досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, залежно яка з цих обставин настане першою.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Земцової Вікторії Олександрівни задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2021 року змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів та визначення дати початку стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на його утримання аліменти в розміру 1/6 частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви – з 16 грудня 2020 року і до закінчення навчання чи досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, залежно яка з цих обставин настане першою.

В  решті рішення  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 листопада 2021 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Онищенко Е.А.