П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 13 жовтня 2021 року                                                                               м. Київ
 
Справа № 22-12617                                                   Головуючий у 1-й інстанції: Мазка Н. Б. 
Унікальний № 370/1824/20                                                               Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Борисової О. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
у с т а н о в и в:
 
У серпні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути заборгованість за заявою № б/н від 19 березня 2016 року у сумі 14 418 грн 30 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн (а.с.1-5).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 19 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 19 березня 2016 року. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Заборгованість становить 14 418 грн 30 коп., з яких: 14 245 грн 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 00.00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 14 245 грн 29 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00.00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 173 грн 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 00.00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00.00 гривень нарахована пеня; 00.00 гривень - нарахована комісія.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за необгрунтованістю позовних вимог.
 
Не погодившись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», Крилова О. Л. , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути судові витрати (а. с. 103-107).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Крилової О. Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
19 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 19 березня 2016 року
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає з банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
До кредитного договору банком додана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, довідку про обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість становить 14418.30 гривень, з яких: 14245.29 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі - 00.00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 14245.29 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту;  00.00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 173.01 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 00.00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 00.00 гривень нарахована пеня; 00.00 гривень - нарахована комісія.
Районний суд констатував, що заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 173.01 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками відсутня, та зробив висновок, що у  відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту.
За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з такого.
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, однак, згідно до позову, залишку заборгованості за тілом кредиту у відповідача немає, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками. Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Не є зрозумілим та не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином була нарахована заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 00.00 грн. Районний суд зазначав, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не можна вважати допустимим доказом обставин, викладених банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обґрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача. Позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
          За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами  ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н 19 березня 2016 року, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 19 травня 2020 року, виписку про рух коштів за період з 29 липня 2017 року до 10 травня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про надані ОСОБА_1 кредитні карти, копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяги з тарифів обслуговування кредитних карт та з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви, копію паспорту ОСОБА_1 .
Згідно з відомостями указаних письмових доказів 25 травня 2017 року відповідачем було отримано у АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до травня 2021 року  (а.с.15).
Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_2 оформленої на ОСОБА_1 ,  старт карткового рахунку почався з 29 липня 2017 року та встановлено кредитний ліміт 300 грн, 29 липня 2017 року кредитний ліміт було збільшено до 8 000 грн, 03 жовтня 2017 року кредитний ліміт було збільшено до 13 000 грн, 03 січня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до 0 грн   (а.с.14).
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договором № б/н від 19 березня 2016 року станом на 19 травня 2020 року заборгованість відповідача  становить 14 418 грн 30 коп., з яких: 14 245 грн 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 00.00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 14 245 грн 29 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00.00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 173 грн 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 00.00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00.00 гривень нарахована пеня; 00.00 гривень - нарахована комісія (а. с. 10-11).
Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по видам та періодам платежів. Відомості указаного розрахунку узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1  за період з 29 липня 2017 року до 10 травня 2020 року (а. с. 12-13).  Даних на його спростування матеріали справи не містять. 
При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на відомості письмових доказів та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
 Адже, по-перше, із наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанкувід 19 березня 2016 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на укладання між нею та Банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», викладених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua. При цьому відповідач також підтвердила своїм підписом, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також зобов`язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися зі змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.   ОСОБА_1 також підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання послуги накопичення  Скарбничка і згодна оформити дану послугу (а. с. 14).
Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції унаслідок неправильної оцінки доказів дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості у зв`язку з відсутністю боргу за поточним тілом кредиту, оскільки 0 - за поточним тілом означає, що вся заборгованість за тілом кредиту є простроченою - строк погашення закінчився до пред`явлення позову, а не те, що заборгованість відсутня.
Крім цього, кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією. Таким чином сума заборгованості за тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання кредитних коштів та внесення платежів на погашення заборгованості.
Також помилковим є висновок районного суду щодо розрахунку заборгованості, який не завірений належним чином печаткою юридичної особи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Такого витребування судом першої інстанції не здійснювалось, а отже, неприйняття розрахунку заборгованості, з урахуванням того, що в матеріалах справи наявна виписка по рахунку, яка підтверджує розрахунок заборгованості та свідчить про використання кредитних коштів, є помилковим та здійснено без належного обґрунтування, оскільки оцінка доказам повинна надаватись у сукупності.
З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення - березень 2016 року, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
 
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
При ухваленні нового рішення про задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь  АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору 5 255 грн, з яких: 2 102 грн за подання позовної заяви до  суду першої інстанції та  3 153 грн за подання апеляційної скарги (а. с. 81,108).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 березня 2016 року 14 418 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімнадцять) грн 30 коп., з яких: 14 245 (чотирнадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн 29 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 173 (сто сімдесят три) грн 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками та 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн на відшкодування судових витрат.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 О. В. Борисова
 
Т. О. Невідома