Справа № 442/4490/18                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/3398/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 9

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       12 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Юзефович Ю.І.                                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року у складі судді Хомика А.П. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, з участю третіх осіб ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,- 
встановив:
У липні 2018 року позивач ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу СкульськоїТ.А., з участю третіх осіб ОСОБА_1 , ПАТ «Укрінком» про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Вимоги обґрунтовував тим, що 23 серпня 2012 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» укладено кредитний договір № 7/12/Ю, відповідно до якого ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» взяв на себе зобов`язання надати Позичальнику кредит у розмірі 6238577,60 гривень зі строком повернення 22 серпня 2017 року, з відсотковою ставкою 19% річних. Для забезпечення зобов`язань по цьому договору, між цими ж сторонами, в цей же день укладено іпотечний договір, посвідчений Юзефівим О.Б., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу за реєстровим № 420.
Предметом іпотеки стали нежитлові будівлі та приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівля лікувального корпусу, позначена на плані літ «А-2» загальною площею 377,8 кв.м. (реєстраційний № 1610256); будівлі спального корпусу, позначена на плані літ. «В-3», загальною площею 1916 м.кв.(реєстраційний № 1610933); приміщення їдальні, позначене на плані літ. «Б-1» загальною площею 642,9 м.кв., (реєстраційний № 1612607); приміщення холу, кінозалу, кювету мінеральних вод , позначене на плані, літ. «Б-1», загальною площею 358,7 м.кв. (реєстраційний № 1613364).
15 липня 2015 року ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» отримав повідомлення (вимога) ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ІНОВАЦІЙНИЙ БАНК» від 10.07.2015 року № 2843/0/2-15 відповідно до якого, останній повідомив про відступлення йому АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» права вимоги за Кредитним договором, Іпотечним договором та Договором поруки відповідно до Договору відступлення права вимоги № 21 від 03 липня 2015 року та укладення 09 липня 2015 року Договору відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстровим № 5114.
29 жовтня 2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексними номерами 25694497, 25700217, 25702216, 25703199.
Просив визнати протиправними дії щодо винесення та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. від 29 жовтня 2015 року за індексними номерами: 25694497, відповідно до якого було зареєстровано право власності на будівлю лікувального корпусу, позначеному на плані літерою «2,А» загальною площею 377,8 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ; № 25700217, відповідно до якого зареєстровано право власності на будівлю спального корпусу, позначеному на плані літерою «3,Б» загальною площею 1916 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ; № 25702216, відповідно до якого зареєстровано право власності на приміщення їдальні, позначеному на плані літерою «1,Б» загальною площею 642,9 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ; № 25703199, відповідно до вказаного рішення зареєстровано право власності на приміщення холу, кінозалу, бювету мінеральних вод, позначеному на плані літерою «Б-1» загальною площею 358,7 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» за ОСОБА_1 .
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії щодо винесення та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни від 29 жовтня 2015 року за індексними номерами:
- 25694497, відповідно до якого було зареєстровано право власності на будівлю лікувального корпусу, позначеного на плані літ. «2,А», загальною площею 377,8 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ;
- 25700217, відповідно до якого було зареєстровано право власності на будівлю спального корпусу, позначеного на плані літ. «3,Б», загальною площею 1916,8 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ;
- 25702216, відповідно до якого було зареєстровано право власності на приміщення їдальні, позначеного на плані літ. «1,Б», загальною площею 642,9 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ;
- 25703199, відповідно до якого було зареєстровано право власності на приміщення холу, кінозалу, кювету мінеральних вод, позначеного на плані літ. «Б-1», загальною площею 358,7 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 .
Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські Зорі» центр реабілітації та оздоровлення» 1762,00 грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду оскаржив представник третьої особи ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , з рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що 29.10.2015 між ПАТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець як іпотекодержатель в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» продав, а покупець ОСОБА_1 придбав чотири об`єкта нерухомості (предмет іпотеки) за суму в розмірі 3200000 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за реєстровим номером 7009.
Звертає увагу, що станом на 29.10.2015, а саме на дату укладення цього договору купівлі-продажу та державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь які записи про обтяження майна (крім записів про іпотеку), докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
З врахуванням вимог ст.ст. 182 та 640 ЦК України, приватним нотаріусом КМНО Скульською Т.А. вчинено відповідні реєстраційні дії та прийняті рішення від 29.10.2015 про державну реєстрацію придбаних ОСОБА_1 в іпотекодержателя чотири об`єкти нерухомості за індексними номерами 25694497, 25700217, 25702216, 25703199. Правомірність таких дій та рішень приватного нотаріуса є предметом спору у даній справі.
Просить врахувати, що законність договору купівлі-продажу від 29.10.2015 була предметом неодноразового розгляду судами у справі № 442/2216/16 за позовом ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» до ОСОБА_1 , ПАТ «Український інноваційний банк», третя особа приватний нотаріус КМНО Скульська Т.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Остаточним судовим рішення у цій справі – постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.10.2015 відмовлено. 
У вказаній постанові, серед іншого, Верховний суд дійшов висновку, що оскільки ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 05 серпня 2015 року про забезпечення позову у справі № 374/326/15, якою накладено арешт на чотири вищевказані об`єкти нерухомого майна і заборонено санаторію їх відсудження, скасовано, тому він не породжує жодних правових наслідків з моменту ухвалення, при цьому із скасуванням рішення суду втрачаються всі ті наслідки, які з нього випливають.
В свою чергу, головним щодо договору купівлі-продажу від 29.10.2015 висновком Верховного Суду є та обставина, що цей договір не є недійсним, тобто не є укладеним із порушенням вимог закону, за наведених ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» таких підстав, як неможливість його укладення через існування ухвали Ржищівського міського суду Киїівської області від 05 серпня 2015 року про забезпечення позову.
Крім цього, цей договір не був предметом оспорювання у даній справі № 442/4490/18, вимоги щодо недійсності не пред`являлися.
Апелянт вважає, що не можна стверджувати й про нікчемність цього договору, оскільки рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2017 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 442/4168/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПАТ «Український інноваційний банк» про застосування наслідків нікчемного правочину.
Також, просить врахувати, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є лише юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі, який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності, що відображено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 911/1902/19.
Звертає увагу, що частиною 4 статті 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. 
Станом на 29.10.2015 зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень, в тому числі за ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 05 серпня 2015 року у справі № 374/326/15-ц про забезпечення позову, не було, а також не було інших підстав для відмови у державній реєстрації, визначених ст. 24 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Крім цього, вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що наявна іпотечна заборона була перешкодою до вчинення реєстраційних дій, оскільки іпотечні обмеження не могли бути зняті перед посвідченням договору купівлі-продажу від 29.10.2015, тому що у випадку їх зняття іпотекодержатель втратив би своє право на задоволення вимог за рахунок іпотеки.
На думку апелянта, позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у спорі про скасування рішення, запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а приватний нотаріус має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд повинен був відмовити у позові до такого відповідача.
Також, позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки пунктом 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 визначено, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій державного реєстратора та визнання недійсним його рішення не відповідають ефективним способам захисту прав та інтересів позивача, оскільки судове рішення про задоволення таких вимог не є підставою для внесення запису про право власності позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Належним способом захисту прав та інтересів в такому випадку є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.
За наведених обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, тому просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
01 березня 2021 року представник позивача ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» подав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Учасники справи представник позивача ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення», відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т.А., третя особа ОСОБА_1 , представник третьої особи ПАТ «Укрінком», будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання 12 жовтня 2021 року не прибули, представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні, представник третьої особи ОСОБА_1 – адвокат Шульженко І.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, інші учасники справи не повідомили про причину неявки.
Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є розумність строків розгляду справи судом, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань, при цьому останній раз 09.09.2021 саме за клопотанням представника позивача Рупінського О.Б., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, а також інших учасників справи, відтак у клопотанні про відкладення розгляду справи відмовлено.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що скасування заборон, накладених ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 05.08.2015, було реалізоване через протиправне видалення відповідного запису з Реєстру внаслідок прийняття державним реєстратором сфальсифікованих документів, а відтак не було здійснено припинення арештів у порядок та спосіб визначений Законом, тому відповідач приватний нотаріус Скульська Т.А., в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України «Про нотаріат», не мав права приймати рішення про внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія виходить з такого.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т. А. за реєстровим № 7009, відповідно до якого ПАТ «Укрінбанк», в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», продав ОСОБА_1 нежитлові будівлі та приміщення з усіма їх приналежностями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю лікувального корпусу, позначену на плані літ. «А-2», загальною площею 377,8 кв.м (реєстраційний №1610256); будівлю спального корпусу, позначену на плані літ. «В-3», загальною площею 1 916 кв.м (реєстраційний №1610933); приміщення їдальні, позначене на плані літ. «Б-1», загальною площею 642,9 кв.м (реєстраційний №1612607); приміщення холу, кінозалу, бювету мінеральних вод, позначені на плані літ. «Б-1», загальною площею 358,7 кв.м (реєстраційний №1613364), які становлять предмет іпотеки за іпотечним договором від 23 серпня 2015 року, за ціною 2 447 775,00 грн.
В цей самий день, 29 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексними номерами:
- 25694497, за яким зареєстровано право власності на будівлю лікувального корпусу, позначеного на плані літ. «А-2», загальною площею 377,8 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ;
- 25700217, зареєстровано право власності на будівлю спального корпусу, позначеного на плані літ. «Б3, загальною площею 1916,8 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ;
- 25702216, зареєстровано право власності на приміщення їдальні, позначеного на плані літ. «Б-1», загальною площею 642,9 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ;
- 25703199, зареєстровано право власності на приміщення холу, кінозалу, кювету мінеральних вод, позначеного на плані літ. «Б-1», загальною площею 358,7 кв.м., належну Товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду із позовними вимогами у даній справі позивач ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» покликався на те, що відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції на підставі постанови ВП №48401746 від 10.08.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною на підставі ухвали Ржищівського міського суду Київської області від 05.08.2015 року по справі № 374/326/15-ц, накладено арешт на все нерухоме майно та заборонено ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна, що належить ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення». 
Вказане обтяження припинено 28.10.2015, однак станом на 29.10.2015 ухвала Ржищівського міського суду Київської області про забезпечення позову від 05 серпня 2015 року по справі №374/326/15-ц була чинною та підлягала виконанню.
Крім цього, на момент вчинення договору купівлі - продажу в єдиному реєстрі заборон були наступні відомості: заборона на нерухоме майно, зареєстрована 28 квітня 2006 року №3161646 приватним нотаріусом Спариняк Л.В. на підставі договору іпотеки від 28 квітня 2006 року, реєстраційний №1058; заборона на нерухоме майно, зареєстрована 23 серпня 2012 року №12910219 приватним нотаріусом Юзефів О.Б. на підставі договору іпотеки від 23 серпня 2012 року, реєстраційний №420; заборона на нерухоме майно, зареєстрована 23 серпня 2012 року №12910321 приватним нотаріусом Юзефів О.Б. на підставі договору іпотеки від 23 серпня 2012 року, реєстраційний №420; заборона на нерухоме майно, зареєстрована 23 серпня 2012 року №12910390 приватним нотаріусом Юзефів О.Б. на підставі договору іпотеки від 23 серпня 2012 року, реєстраційний №420; заборона на нерухоме майно, зареєстрована 23 серпня 2012 року №12910444 приватним нотаріусом Юзефів О.Б. на підставі договору іпотеки від 23 серпня 2012 року, реєстраційний №420.
Позивач вважає, що відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т.А., в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України «Про нотаріат», не мала права приймати рішення про внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.
Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (тут і надалі в редакції, чинній станом на 29 жовтня 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стаття 3 вказаного Закону визначала, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію 
про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. 
Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. 
Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.
Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону.
При цьому, підстави для відмови у в державній реєстрації прав визначено у ст. 24 Закону.
Зокрема, підставою для відмови в державній реєстрації права є те, що заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (п. 5 ч. 1 цієї статті).
Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.
Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.
Як зазначено вище, оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексними номерами 25694497, 25700217, 25702216 та 25703199 проведені 29 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. на підставі укладеного в цей самий день 29 жовтня 2015 року між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу, відповідно до якого ПАТ «Укрінбанк», в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», продав ОСОБА_1 нежитлові будівлі та приміщення з усіма їх приналежностями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний договір купівлі-продажу від 29 жовтня 2015 року, укладений між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 , оскаржувався ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» ЦРО» у справі № 442/4416/16-ц за позовом цього товариства до ОСОБА_1 , ПАТ «Український інноваційний банк», з участю третьої особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Звертаючись до суду із позовом у справі №442/4416/16-ц позивач зазначив, що оспорюваний правочин укладений з порушенням вимог закону, оскільки ПАТ «Укрінбанк» не мав права його укладати у зв`язку з наявністю ухвали суду про накладення арешту на спірне майно. Зазначав, що той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження (накладення арешту на майно боржника) не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження та про існування у відповідача права вільно розпоряджатись нерухомим майном, оскільки про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачеві було відомо.
Вказана справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово, і остаточною постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі № 442/4416/16-ц скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Відмовляючи у задоволенні позовних Верховний Суд врахував, що  ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2015 року було скасовано ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 05 серпня 2015 року у справі № 374/326/15-ц, якою накладено арешт на спірне майно та заборону товариству на його відчуження, питання передано до суду першої інстанції на новий розгляд.
В подальшому, постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 374/326/15-ц (провадження № 61-9487св18) ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 23 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовлено.
Верховний Суд, застосовуючи висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6?1193цс15) та від 05 жовтня 2016 року (провадження № 6-1582цс16), а також неодноразово підтримані колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц (провадження № 61-4453св18), від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц (провадження № 61-18566св18) та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц (провадження № 61-5447зпв18), і Велика Палата Верховного Суду не вбачала правових підстав від їх відступу, зазначив, що у випадку, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. При цьому зі скасуванням рішення суду втрачаються всі ті наслідки, які з нього випливають.
Таким чином, суд прийшов висновку, що на час посвідчення оспорюваного договору від 29 жовтня 2015 року, ніяких інших заборон відчуження та/або арештів на предмет іпотеки, крім заборон, які були зареєстровані на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Юзефівим О.Б. 23 серпня 2012 року за реєстровим № 420 та договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. 09 липня 2015 року за реєстровим № 5114 не було, що є підтвердженням зареєстрованих у встановленому законом порядку прав та вимог іпотекодержателя – ПАТ «Укрінком» на предмет іпотеки, та які не могли бути зняті перед посвідченням договору купівлі-продажу, оскільки у випадку їх зняття іпотекодержатель втратив би своє право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.
На переконання колегії суддів, у цій справі позивач шляхом подання даного позову намагається оспорити право власності ОСОБА_6 виключно у площині здійснення похідних реєстраційних дій щодо майна, при цьому, як на підставу позовних вимог покликається на ті ж обставини, що у справі № 442/4416/16-ц, а саме наявність на час проведення реєстраційних дій ухвали суду про накладення арешту на спірне майно, а також наявність заборон, які були зареєстровані на підставі договору іпотеки.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».
Колегія суддів вважає, що у справі № 442/4416/16-ц надана правова оцінка досліджуваним обставинам, а саме, що оскільки ухвала Ржищівського міського суду Київської області від 05 серпня 2015 року у справі № 374/326/15-ц, якою було накладено арешт на спірне майно та заборону товариству на його відчуження скасована, така не породжує жодних правових наслідків з моменту її ухвалення, а відтак втрачаються всі ті наслідки, які з неї випливали.
При цьому, наявність заборон, які були зареєстровані на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Юзефівим О.Б. 23 серпня 2012 року за реєстровим № 420 та договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. 09 липня 2015 року за реєстровим № 5114, є підтвердженням зареєстрованих у встановленому законом порядку прав та вимог іпотекодержателя – ПАТ «Укрінком» на предмет іпотеки, та які не могли бути зняті перед посвідченням договору купівлі-продажу, оскільки у випадку їх зняття іпотекодержатель втратив би своє право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, що станом на 29 жовтня 2015 року відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т.А., в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України «Про нотаріат», не мала права приймати рішення за індексними номерами 25694497, 25700217, 25702216 та 25703199 про внесення запису про реєстрацію права власності на оспорювані приміщення за ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно, оскільки відповідний правовстановлюючий документ – договір купівлі-продажу від 29.10.2015, укладений між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_1 , є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, є чинним та не визнавався у встановленому порядку недійсним, при цьому ухвала Ржищівського міського суду Київської області від 05 серпня 2015 року у справі №374/326/15-ц, якою було накладено арешт на спірне майно та заборону товариству на його відчуження, скасована, тому не породжує жодних правових наслідків з моменту її ухвалення, відтак втрачаються всі ті наслідки, які з неї випливали, а наявність заборон, які були зареєстровані на підставі договору іпотеки, є підтвердженням зареєстрованих у встановленому законом порядку прав та вимог іпотекодержателя ПАТ «Укрінбак» на предмет іпотеки, однак не є підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій.
Що стосується доводів апелянта про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у спорі про скасування рішення, запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, колегія суддів звертає увагу, що позивачем обрано спосіб захисту власне оскарження дій приватного нотаріуса як державного реєстратора, а саме визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким відповідачем повинен бути сам приватний нотаріус, що спростовує відповідні доводи апелянта.
Однак, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки пунктом 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 визначено, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій державного реєстратора та визнання недійсним його рішення не відповідають ефективним способам захисту прав та інтересів позивача, тому що судове рішення про задоволення таких вимог не є підставою для внесення запису про право власності позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Належним способом захисту прав та інтересів в такому випадку є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , однак із такою вимогою позивач ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» ЦРО» не звертався.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З наведених підстав, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, з участю третіх осіб ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
12.07.2021 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 , у якому останній просить у разі задоволення апеляційної скарги, одночасно скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2018 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій « Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» та до набрання рішенням у даній справі законної сили:
- накладено арешт на нежитлові будівлі та приміщення з усіма їх приналежностями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю лікувального корпусу, позначену на плані літ. «А-2» загальною площею 377,8 м2 (індексний № 1610256); будівлі спального корпусу, позначену на плані літ. „В-3, загальною площею 1916 м2 (індексний № 1610933); приміщення їдальні, позначене на плані літ. „Б-1 загальною площею 642,9 м2, (індексний № 1612607); приміщення холу, кінозалу, бювету мінеральних вод, позначене на плані літ. „Б-1 загальною площею 358,7 м2 (індексний № 1613364), що знаходяться на земельній ділянці площею 2,1462 га (кадастровий номер 4621284900:01:003:0241), яка належить Модрицькій сільській раді.
- заборонено будь-яким особам здійснювати будь - які реєстраційні дії та дії спрямовані на відчуженні передачу в оренду (найм), управління, суборенду, лізинг чи інші види оплатного чи безоплатного користування чи володіння іншими особами спірним майном, видавати довіреності щодо нежитлових: будівель та приміщень з усіма їх приналежностями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю лікувального корпусу, позначену н плані літ. „А-2 загальною площею 377,8 м2 (індексний № 1610256); будівлю спального корпус) позначену на плані літ. „В-3, загальною площею 1916 м2 (індексний № 1610933); приміщення їдальні позначене на плані літ. „Б-1 загальною площею 642,9 м2, (індексний № 1612607); приміщення хол) кінозалу, бювету мінеральних вод, позначене на плані літ. „Б-1 загальною площею 358,7 м2 (індексний № 1613364), укладати інші види договорів, в т.ч. попередні договори, договори довірчого зберігання будь - якими, іншими особами чи організаціями, установами та договорів охорони вищевказаного майн та укладати договори уступки права вимоги, факторингу, відступлення прав на заборгованість щодо зобов`язань Позивача по кредитному договору № 7/12/Ю від 23.08.2012 року з усіма додатковими угодам та доповненнями до нього, а також щодо похідних від нього договорів забезпечення, включаючи договір іпотеки спірного майна від 23.08.2012 року
- заборонено будь - яким особам здійснювати заміну власника нежитлових будівель та приміщень з усіма їх приналежностями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю лікувального корпусу, позначену на плані літ. «А-2» загальною площею 377,8 м2 (індексний № 1610256); будівлю спального корпусу, позначену на плані літ. «В-3» загальною площею 1916 м2 (індексний № 1610933); приміщення їдальні, позначене на плані літ. «Б-1» загальною площею 642,9 м2, (індексний № 1612607); приміщення холу, кінозалу, бювету мінеральних вод, позначене на плані літ. «Б-І» загальною площею 358,7 м2 (індексний № 1613364), що знаходяться на земельній ділянці площею 2,1462 га (кадастровий номер 4621284900:01:003:0241), та вчиняти будь - які дії спрямовані на відчуження зазначеного вище майна на користь будь - яких інших осіб та реєструвати такі зміни у відповідних державних реєстрах як на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А., зареєстрований за реєстровим № 7009 від 29.10.2015 р. так і на підставі будь-яких інших правочинів.
Згідно із ч.ч. 1, 8 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
Так, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 9-10 ст. 158 ЦПК України).
За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову, як процесуальне питання пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриття провадження у справі.
Враховуючи наведене та те, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2018 року, необхідно скасувати.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2020 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, з участю третіх осіб ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про визнання протиправними дії та скасування рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А. від 29 жовтня 2015 року за індексними номерами: 25694497, відповідно до якого було зареєстровано право власності на будівлю лікувального корпусу, позначеному на плані літерою «2,А» загальною площею 377,8 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ; № 25700217, відповідно до якого зареєстровано право власності на будівлю спального корпусу, позначеному на плані літерою «3,Б» загальною площею 1916 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ; № 25702216, відповідно до якого зареєстровано право власності на приміщення їдальні, позначеному на плані літерою «1,Б» загальною площею 642,9 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення», за ОСОБА_1 ; № 25703199, відповідно до вказаного рішення зареєстровано право власності на приміщення холу, кінозалу, бювету мінеральних вод, позначеному на плані літерою «Б-1» загальною площею 358,7 кв.м., належну ТзОВ «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» за ОСОБА_1 – відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2018 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» на користь ОСОБА_1 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривень 00 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                          А.В. Ніткевич

Судді:                                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк