ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3772/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.
секретар судового засідання: Глущенко Т.А.
за участю представників сторін:
від ТОВ ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ”  - не з`явився;
від ТОВ ,,ТРАНС-СЕРВІС”- не з`явився;
від ОСОБА_1 - не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від „15” липня 2021р., повний текст якого складено та підписано „16” липня 2021р.
у справі № 916/3772/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ”
до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС”
про стягнення 397473,19 грн, 
та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” 
про визнання договору недійсним,
головуючий суддя – Лічман Л.В.
місце прийняття додаткового рішення: Господарський суд Одеської області
         
                  Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.              
                   
ВС Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.04.2020 по справі № 916/3772/19 (суддя Лічман Л.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” 362375,00 грн основного боргу, 28576,43 грн пені, 5189,99 грн 3% річних, 5942,12 грн судового збору, в задоволенні решти позову Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” відмовлено, у позові третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 відмовлено.
06.07.2021р. до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” та ОСОБА_1 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.           14.07.2021 від Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” надійшли письмові  запереченнях щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких товариство просило відмовити в її задоволенні в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В судовому засіданні 15.07.2021 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” усно уточнив вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу лише з ОСОБА_1 .          Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 по справі № 916/3772/19 (суддя Лічман Л.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ”  про ухвалення додаткового рішення по справі № 916/3772/19 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” 2989 грн 95 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” в частині стягнення 12010,05 грн (акт виконаних робіт від 03.03.2020 р., том 1, а.с.191) відмовлено. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ”  в частині стягнення 35000,00 грн (акт виконаних робіт від 09.11.2020 р., том 2, а.с.72) залишено без розгляду.
Суд першої інстанції зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” шляхом надання належних доказів (додаток до договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 р., акт виконаних робіт від 03.03.2020 р., платіжне доручення від 03.03.2020 р. № 30, ордер серії ОД № 402626 від 03.03.2020 р.) доведено понесення ним витрат на професійну допомогу адвоката Григор`єва Віктора Вікторовича, беручи до уваги безпідставність включення до останніх 12000,00 грн, а також передбачену в п.3 ч.4 ст.129 ГПК України пропорційність розподілу витрат у випадку часткового задоволення позову, господарський суд дійшов висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” правомірно заявило до стягнення з ОСОБА_1 2989,95 грн витрат на професійну правничу допомогу (15000,00 грн (вартість заявлених до стягнення послуг адвоката на підставі акту виконаних робіт від 03.03.2020 р.) мінус 12000,00 грн (витрати, які визнані судом безпідставно заявленими до стягнення з ОСОБА_1 ) дорівнює 3000,00 грн, помножені на відсоток задоволених позовних вимог).
Крім того, господарський суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” порушено встановлені чинним законодавством строки на подачу до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн, а тому суд залишив без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” в цій частині на підставі ч.8 ст.129 ГПК України. 
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” 2   989 грн. 95 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що відповідно до ч.2 ст.124 ГПК України є підставою для відмови у стягненні заявлених витрат.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні 15.07.2021 представник Товариства усно уточнив вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката тільки з ОСОБА_1 . 
Водночас, апелянт звертає увагу, що чинним ГПК України не передбачено можливості в усному порядку змінювати раніше подану письмову заяву.
Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він не надає правову оцінку доводам Товариства, викладеним у письмових запереченнях у зв`язку з усним уточненням заявником своїх доводів, оскільки вказане є порушенням ч. 5 ст. 236 ГПК України.
ОСОБА_1  також зазначає, що вказані в акті виконаних робіт від 03.03.2020 року «зустріч, попередня консультація»  та «вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав» не є необхідними для на дання правової допомоги в розумінні п.2 ч.2 ст. 126 ГПК України. Наведене є окремою підставою для відмови  у задоволенні вимог заявника в цій частині, в якій ці вимоги були задоволені судом.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від „15” липня 2021р. у справі № 916/3772/19; призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 до розгляду на 07 жовтня 2021 року об 11:30 год.
ТОВ ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” та ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС»  не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції.
У судове  засідання 07.10.2021 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.  
Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” про стягнення заборгованості у розмірі 3974735,19 грн., з яких: 362375,00 грн основного боргу, 28576,43 грн пені, 5189,99 грн 3% річних.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.01.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3772/19, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 28.01.2020 р.
24.01.2020 ОСОБА_1 , як учасник ТОВ ,,ТРАНС-СЕРВІС”,  звернувся до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” про визнання недійсним Договору про надання послуг від 15.02.2019 №15/02-19, укладений між ТОВ ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” та ТОВ ,,ТРАНС-СЕРВІС”.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.01.2020 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 як третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору до розгляду та об`єднано її в одне провадження з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” у справі № 916/3772/19.
05.03.2020 року до суду від представника ТОВ ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ”  - адвоката Григор`єва В.В. були надані письмові пояснення по справі, в яких він зокрема просив судові витрати покласти на ОСОБА_1 та ТОВ ,,ТРАНС-СЕРВІС”. Разом із письмовими пояснення представником було надано: копію договору про надання правової допомоги №02/03-2020 від 02.03.2020, копію Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 року, копію Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 року, копію платіжного доручення  №30 від 03.03.2020 року про перерахування попередньої оплати за юридичні послуги у розмірі 15   000 грн., попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу, ордер адвоката.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.04.2020 по справі № 916/3772/19 (суддя Ліман Л.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” 362375,00 грн основного боргу, 28576,43 грн пені, 5189,99 грн 3% річних, 5942,12 грн судового збору, в задоволенні решти позову Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” відмовлено, у позові третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 відмовлено.
06.07.2021р. до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” та ОСОБА_1 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вказана заява обґрунтована тим, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
До вказаної заяви підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” було надано наступні документи: копію письмових пояснень від 04.03.2020, копію договору про надання правової допомоги №02/03-2020 від 02.03.2020, копію Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 року, копію Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 року, копію платіжного доручення  №30 від 03.03.2020 року про перерахування попередньої оплати за юридичні послуги у розмірі 15 000 грн., копію Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 09.10.2021 року, копію платіжного доручення №678 від 10.11.2021 року про перерахування оплати за юридичні послуги у розмірі 35   000 грн.
14.07.2021 до суду надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, відповідно до яких останні просив відмовити в її задоволенні в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В обґрунтування вказаних заперечень Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ТРАНС-СЕРВІС” посилається на те, що:
- позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що відповідно до ч.2 ст.124 ГПК України є підставою для відмови у стягненні заявлених витрат;
- наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 02.03.2020 р. № 02/03-2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” та адвокатом Григор`євим В.В., не містить посилань на номер справи, в якій надається відповідна правнича допомога. При цьому між заявником та адвокатом з посиланням на дану справу 03.03.2020 р. укладено додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 02.03.2020 р. № 02/03-2020 та підписано акт виконаних робіт на загальну суму 15000,00 грн (зустріч, попередня консультація з клієнтом – 1000,00 грн (1 год.); вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав – 4000,00 грн (4 год.); підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву – 10000,00 грн (10 год.)), зі змісту яких вбачається, що обов`язок надання правової допомоги за договором виник у адвоката 03.03.2020 р. та в частині робіт (послуг), вказаних в акті, сплинув цього ж дня. Відтак, адвокат працював 15 годин протягом однієї доби, що є маловірогідним. До того ж згідно акту виконаних робіт від 03.03.2020 р. адвокат підготував відзив на зустрічну позовну заяву (зустрічна позовна заява взагалі не подавалась до суду). Не готував адвокат і відзив на позовну заяву третьої особи (вказаний відзив надійшов до суду 20.02.2020 р., тобто до укладення договору про надання правової допомоги);
- Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” всупереч ч.8 ст.129 ГПК України не заявило до кінця судових дебатів про намір подати до суду докази витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35000,00 грн протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та не подало такі докази вчасно.          В судовому засіданні 15.07.2021 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” усно уточнив вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу лише з ОСОБА_1 . Вказана процесуальна дія зафіксована судом під аудіозапис та в протоколі судового засідання.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Додаткове рішення Господарського суду Одеської  області 15.07.2021 по справі №916/3772/19 в частині відмови у стягненні 12010,05 грн (акт виконаних робіт від 03.03.2020 р., том 1, а.с.191) та в частині залишення без розгляду стягнення 35000,00 грн (акт виконаних робіт від 09.11.2020 р., том 2, а.с.72) не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не переглядається.           Стосовно додаткового рішення місцевого господарського суду в частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ”  2989 грн 95 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду;
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ст. 344 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Разом з тим, положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат (така ж правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі об`єднаної палати від 03.10.2019 зі справи № 922/445/19).
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст.75-79 Господарського процесуального кодексу України.
Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” до проведення судових дебатів у справі разом із вказаними вище письмовими поясненнями від 05.03.2020 р., були надані наступні докази: договір про надання правової допомоги від 02.03.2020 р. № 02/03-2020, додаток до нього від 03.03.2020 р. № 1, акт виконаних робіт від 03.03.2020 р. та платіжне доручення від 03.03.2020 р. № 30) понесення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, які включають: зустріч, попередню консультацію з клієнтом – 1000,00 грн (1 год.); вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав – 4000,00 грн (4 год.); підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву – 10000,00 грн (10 год.).
З огляду на наведене, а також з огляду на наявні документи, які надані на підтвердження наданих робіт, проаналізувавши перелік робіт, наданих адвокатом, вказаних в акті виконаних робіт від 03.03.2020р., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що понесені ТОВ ,,ОДЕСЕНЕРГОМОНТАЖ” витрати на правничу допомогу підтверджені наявними в матеріалах справи доказами на загальну суму 2   989,95 грн.
За таких обставин, враховуючи наявні матеріали справи, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду не приймає до уваги доводи апелянта в частині того, що витрати на правничу допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували вірні висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.
          Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, додаткове рішення суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
          За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 у справі №916/3772/19 задоволенню не підлягає, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 у справі №916/3772/19 залишається без змін.

         Керуючись статтями   129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
          
           1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
           2. Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 15.07.2021 у справі № 916/3772/19 залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
        
Повний текст постанови 
складено 12.10.2021
Головуючий суддя                                                                       С.І. Колоколов
Суддя                                                                                                В.М. Головей
       Суддя                                                                                          Г.П. Разюк