УХВАЛА

13 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/5149/20
адміністративне провадження № К/9901/42698/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №640/5149/20 за адміністративним позовом Державного підприємства «Українська геологічна компанія» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
23.11.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №640/5149/20.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Касаційну скаргу подано вдруге, раніше подану касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 18.11.2021, оскільки скаржником у наданий судом строк не усунуто недоліки касаційної скарги. Скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду, касаційна скарга подається після усунення недоліків та сплати судового збору.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права (підпункти 14.1.36, 14.1.257, 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункти 138.3.2, 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України, пункти 7, 10, 11 П(С)БО №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 N290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за N860/4153, пункти 13, 15 Порядку проведення геологорозвідувальних робіт за рахунок коштів державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.1999 №83, статтю 19-1, підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, пункт 2 «Порядку відрахування до державного бюджету частини прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138, враховуючи відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Верховний Суд зазначає, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Контролюючим органом не обґрунтовано, у чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, щодо яких, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано, як такі норми мають застосовуватися. 
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства України, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою встановлених обставин та досліджених доказів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що серед переліку функцій, які закріплені за контролюючими органами, була відсутня функція, яка б визначала обов`язок контролюючих органів здійснювати адміністрування частини чистого прибутку (доходу). Отже, застосування Головним управлінням ДПС у м. Києві до спірних правовідносин з позивачем положень підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України у даній частині, не відповідає змісту вищевказаних норм, а покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів не змінює правової природи такого платежу. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13.08.2019 по справі № 824/741/18, від 01.08.2018 у справі №826/19797/16, від 31.01.2019 у справі № 819/25/18, від 24.05.2019 у справі №806/1420/16, від 18.03.2021 у справі №320/3774/19.
Контролюючим органом не доведено помилковість врахування таких правових позицій.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Контролюючим органом не враховані роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалі від 20.10.2021 по даній справі.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини 5 цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо належного оформлення касаційної скарги.
Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №640/5149/20 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва