ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7912/21 Справа № 199/7895/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі — Усик А.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В : 

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву від 05 квітня 2007 року. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 11 жовтня 2020 року має заборгованість в сумі 24897,65 грн., з яких: заборгованість за поточним тілом кредиту — 20,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту — 24877,65 грн..
Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 20,00 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.
В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, а активація та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, апелянт вказує, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматі, розраховувався за товари та послуги, а також частково погашав наявну заборгованість. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, колегією суддів встановлено, що в анкеті-заяві від 05 квітня 2007 року встановлено кредитний ліміт в сумі 2200,00 грн..
Однак, відповідно до довідки банку протягом всього періоду користування відповідачем кредитною карткою кредитний ліміт по ній змінювався від 2200,00 грн. до 28360,00 грн., а 19 грудня 2019 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн. (а.с.21)
Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідача встановлено, що картка неодноразово перевипускалася (а.с.20).
Виписками про рух коштів по картці відповідача встановлено, що останній користувався кредитною карткою, тобто погодився зі зміною кредитного ліміту по картці. (а.с.58-69).
Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 24 877,65 грн.. 
З вказаного розрахунку також видно, що відповідачем було погашено заборгованість по простроченим відсоткам у сумі 16910,03 грн..
Між тим, матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.
Дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, призводять до погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечать моральним засадам суспільства, а тому є незаконними (Постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року, справа № 551/424/16-ц, провадження № 61-2298св19).
Враховуючи відсутність жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 30%, 36%, 34,80, 43,20%, 84% річних та підстав її підвищення, а також доказів сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне включити сплачену відповідачем суму за простроченими відсотками до суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, зменшивши його з 24877,65 грн. до 7967,62 грн.. 
Враховуючи факт отримання кредитних коштів та їх використання відповідачем, - колегія суддів приходить до висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Встановивши факт отримання відповідачем кредиту, який останнім не спростовано, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку простроченого тіла кредиту в розмірі 7967,62 грн. (24877,65 грн. -16910,03 грн.).
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі не встановив фактичні обставини, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимог Банку.
Законність рішення в іншій частині колегією суддів не переглядається, так як не є предметом апеляційного оскарження.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1682,54 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року — скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7967,62 грн..
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1682,54 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.М. Деркач
М.О. Макаров
І.Ю. Ткаченко