Ухвала
 
20 жовтня 2021 року
місто Київ
 
справа № 205/3695/18
провадження № 61-12477ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., дослідив касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») у травні 2018 року звернулося до суду з позовом про:
- звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 19 листопада 2007 року № 11254286000 у розмірі 79 415, 75 дол. США, пені в розмірі 187 271, 86 грн, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 385 305, 00 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі третьою особою.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року скасовано, позов задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 19 листопада 2007 року № 11254286000 у сумі 63 033, 22 дол. США та 42 462, 48 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 03 березня 2020 року, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В іншій частині позову відмовлено.
Здійснено розподіл судових витрат.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1  23 липня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, залишити без змін рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року.
Ухвалами Верховного Суду від 28 липня 2021 року та від 20 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог. Залишено без задоволення клопотання про зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги.
Від заявника у жовтні 2021 року поштовим зв`язком надійшла заява, у якій ОСОБА_1 просить зменшити судовий збір за подання касаційної скарги до 7 200, 00 грн.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судового рішення визначено, що:
- оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;
- судом апеляційної інстанції не застосовано правовий висновок, викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 Року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19). Відповідно до зазначених висновків добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень; у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 487/1398/15-ц (провадження 
№ 61-1175св18) щодо добросовісності набуття права власності на іпотечне майно, відомості про реєстрацію обтяження на яке на час вчинення правочину у Державному реєстрі відсутні.
Отже, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявником зазначена та підстава, яка згадана у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 22 червня 2021 року, яку отримано заявником 12 липня 2021 року.
На підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку заявником подано копію заяви, адресованої Ленінському районному суду м. Дніпропетровська, із вимогою про отримання копії рішення суду апеляційної інстанції, на якій міститься відмітка суду першої інстанції про прийняття зазначеної заяви від 06 липня 2021 року та власноручний запис ОСОБА_1 від 12 липня 2021 року про отримання копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.
Тож, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.
IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
ІV. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ЗМЕНШЕННЯ РОЗМІРУ СУДОВОГО ЗБОРУ
Булавін М. О., усуваючи недоліки у касаційній скарзі, у серпні 2021 року просив Верховний Суд зменшити розмір судового збору за подання касаційної скарги до 3 524, 00 грн, у жовтні 2021 року просив зменшити розмір судового збору до 7 200, 00 грн.
Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру судового збору до 7 200, 00 грн, з яких заявником сплачено 3 524, 00 грн, ОСОБА_1 посилається на відсутність доходів протягом 2020 року та 2021 року, існування можливості сплатити судовий збір лише у розмірі 7 200, 00 грн, необхідності захисту його прав як добросовісного набувача спірного майна (квартири), потребу у забезпеченні доступу до правосуддя.
На підтвердження свого майнового стану заявником надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року до 1 кварталу 2021 року відсутня.
Верховний Суд, вивчивши зміст клопотання та долучені до нього документи, зробив висновок про наявність підстав для залишення клопотання без задоволення з одночасним відстроченням сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Водночас відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Верховний Суд, врахувавши висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року в справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18), констатував, що у справі № 205/3695/18 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ціна позову обраховується із суми заборгованості, в рахунок якої позивач просить звернути стягнення.
Розмір заборгованості у наведеній справі позивачем визначено в сумі 79 415, 75 дол. США та пені - 187 271, 86 грн.
Верховним Судом раніше зазначалося, що сума 79 415, 75 дол. США складала в еквіваленті української гривні 2 072 592, 24 грн, враховуючи розмір пені в сумі 187 271, 86 грн, разом - 2 259 864, 10 грн, відповідно судовий збір, який підлягав сплаті юридичною особою за подання позову, складав 33 897, 96 грн, за подання касаційної скарги - 67 795, 92 грн.
Враховуючи, що заявником здійснено сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 3 524, 00 грн, судовий збір, який підлягає доплати, дорівнює 64 271, 92 грн (67 795, 92 - 3 524, 00).
Застосувавши правила статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України, оцінивши відомості про доходи ОСОБА_1 , Суд вважає за доцільне відстрочити сплату судового збору у розмірі 64 271, 92 грн за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.
Залишаючи без задоволення клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги до 7 200, 00 грн та відстрочивши сплату судового збору, Верховний Суд керувався вимогами Закону України «Про судовий збір», яким визначено порядок сплати судового збору, встановлено ставки, які залежать від змісту позовних вимог (майнового, немайнового характеру), статусу особи позивача (юридична, фізична особа).
Наведений Закон визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.
Отже, враховуючи обов`язковість сплати судового збору за подання касаційної скарги, крім випадків звільнення від такого обов`язку відповідно до Закону, зміст позовних вимог у справі № 205/3695/18, які за своїм характером є майновими, Верховний Суд визнає, що у наведеній справі підлягає сплаті судовий збір у визначеному Судом розмірі (67 795, 92).
Керуючись статтею 8 Закону У країни «Про судовий збір», статтями 136, 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року.
Клопотання ОСОБА_1 про зменшення судового збору за подання касаційної скарги залишити без задоволення.
Відстрочити  ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 64 271, 92 грн до ухвалення судового рішення у справі.
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 205/3695/18 за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко