ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/1248/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав"
на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 07.06.2021
по справі №923/1248/20
за позовом Громадської спілки "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Незалежна телекомпанія "Норма-4"
про зобов`язання укласти договір

ВСТАНОВИВ
У листопаді 2020 Громадська спілка "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" (далі – ГС "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав") звернулася до Господарського суду Херсонської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале підприємство "Незалежна телекомпанія "Норма-4" (далі – ТОВ "МП "Незалежна телекомпанія "Норма-4") про укладення договору в якому просила з 10 квітня 2020 вважати укладеним між ГС "Коаліція аудіовізуальних і музичних прав" та ТОВ "МП "Незалежна телекомпанія "Норма-4" договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського права і суміжних права, крім прав організацій мовлення на програми організації мовлення, на умовах наведених в проекті договору.  
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він у відповідності до наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №14 від 10.09.2019, є єдиною в Україні акредитованою організацією у сфері обов`язкового колективного управління – кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення. В той же час, відповідач є суб`єктом господарювання, що відповідно до ліцензії Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення здійснює на території України діяльність провайдера програмної послуги. 
За твердженням позивача, всупереч вимогам законодавства, відповідач продовжує безкоштовно і без договору з акредитованою організацією використовувати у своїй діяльності об`єкти авторського права і суміжних прав, чим порушує право на винагороду численної кількості правовласників, зокрема авторів, виконавців, виробників фонограм та відеограм.
Під час розгляду справи, відповідач звернувся до суду першої інстанції до із клопотанням про зупинення провадження по справі №923/1248/20 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративних справах №640/22936/20 та №640/28333/20. 
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 07.06.2021 задоволено заяву відповідача про зупинення провадження по справі та зупинено провадження у справі №923/1248/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 910/16803/19.
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 справу №910/16803/19 разом з касаційною скаргою передано на розгляд палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26.01.2021 р. зі справи № 904/951/20, від 22.02.2021 р. зі справи № 910/18772/19 та від 18.03.2021р. зі справи № 910/19036/19, містять висновки щодо неможливості самостійного звернення організацій колективного управління до суду від власного імені за захистом майнових прав правовласників шляхом стягнення збитків, з огляду на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо такого суттєвого питання, як функції та повноваження "організацій колективного управління" та можливості такої організації реалізувати право на судовий захист, у разі порушення правовідносин у яких вона є стороною.  Колегія суддів, беручи до уваги фактичний зміст статті 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" саме в контексті даного правового питання (функції та повноваження "організацій колективного управління" та можливості такої організації реалізувати право на судовий захист) передбачене частиною другою статті 4 ГПК України, вважає за необхідне відступити від правового висновку у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду (права організації колективного управління на звернення до суду з позовом лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників) у складі інших колегій суддів однієї судової палати.
Місцевий господарський суд зазначив, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог у цій справі посилається на виконання його повноважень щодо укладання із користувачами договорів про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договорів про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених у ст. 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", остаточна правова позиція стосовно якої відсутня у Верховного Суду.
Враховуючи, що спірні правовідносини у справі №923/1248/20 є взаємопов`язаними, подібними, такими що передують правовідносинам, які в свою чергу передані на розгляд палати у справі № 910/16803/19 для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо права організації колективного управління на звернення до суду з позовом лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників, суд першої інстанції визнав за необхідне згідно з приписами п. 11 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі № 923/1248/20 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/16803/19.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Громадська спілка “Коаліція аудіовізуальних і музичних прав” звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 07.06.2021 про зупинення провадження у справі №923/1248/20 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Так, апелянт зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не взяв до уваги те, що справи № 923/1248/20 та №910/16803/19 є різними та не взаємопов`язаними. 
Скаржник наголошує, що підставою поданого ГС «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» є реалізація функції організації колективного управління визначеної ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав". Суд першої інстанції зазначив, що питання, яке поставлене на вирішення Великої Палати Верховного Суду це саме вирішення питання про звернення організації колективного управління на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав. У справі ж № 923/1248/20, провадження в якій суд першої інстанції зупинив, відсутній спір щодо захисту майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав. Так само як відсутній будь-які матеріальні вимоги організації колективного управління щодо стягнення збитків. 
Таким чином, на переконання апелянта, вказані вище судові справи не є подібними. До того ж, як відзначає скаржник, позивачем у справі №910/16803/19 є інша організація колективного управління, яка здійснює діяльність і іншій сфері колективного управління. 
На думку позивача, суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу неповно з`ясував обставини, що становлять предмет позовних вимог та мають значення для справи, тим самим допустив невідповідність висновків обставинам справи. 
Скаржник вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд не врахував, що наявні у матеріалах справи докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Також, на переконання скаржника, зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції допустив необґрунтоване затягування строків розгляду справи, що негативно позначиться на інтересах авторів та правовласників, які на час зупинення будуть позбавлені можливості отримувати від позивача винагороду за використання їх об`єктів прав відповідачем. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження по справі №923/1248/20 за апеляційною скаргою Громадської спілки “Коаліція аудіовізуальних і музичних прав” на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 07.06.2021, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що спірні правовідносини у цій справі №923/1248/20 стосовно укладення договору є взаємопов`язаними і передують правовідносинам відносно права організації колективного управління на звернення до суду з позовом від імені правовласників авторського та суміжних прав на стягнення коштів за такими договорами, що розглядає Верховний Суд у справі №910/16803/19.
Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання позову.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Відповідно до п. 5 ч. 1  ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно ч. 4 ч. 1  ст. 229 ГПК України  провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої  статті 227 цього Кодексу  - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №922/1962/17, від 17.12.2019 у справі №917/131/19, від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 23.01.2020 у справі № 917/130/19.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 29.04.2020 у справі №903/611/19, від 18.05.2020 у справі № 905/1728/14-908/4808/14.
При цьому пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.ч. 4-6  ст. 75 ГПК України).
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої  статті 227 ГПК України.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18, від 17.04.2019 у справі № 924/645/18, від 20.12.2019 у справі № 910/13234/18, від 13.09.2019 у справі № 912/872/18, від 21.02.2019 у справі № 910/974/18.
Сама лише взаємопов`язаність двох справ (у тому числі й тих, у яких місцевий господарський суд дійшов протилежних висновків) не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі. При цьому наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.      
Статтею 234 ГПК України  передбачено, що ухвала повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Однак, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду про зупинення провадження всупереч вимогам п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили остаточним рішенням по справі № 910/16803/19, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Так, колегія суддів зазначає, що у відповідності до наявних матеріалів справи вбачається, що Громадська спілка “Коаліція аудіовізуальних і музичних прав” є акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління-кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення, повноваження якої       підтверджуються Рішенням Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019, яке набрало чинності згідно з наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі і сільського господарства України від 10.09.2020 №14.
Звертаючись із позовом до відповідача про укладення договору, позивач зазначив, що він у відповідності до наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №14 від 10.09.2019, є єдиною в Україні акредитованою організацією у сфері обов`язкового колективного управління – кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, крім прав організацій мовлення щодо їхніх власних програм (передач) мовлення. В той же час, відповідач є суб`єктом господарювання, що відповідно до ліцензії Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення здійснює на території України діяльність провайдера програмної послуги. 
За твердженням позивача, всупереч вимогам законодавства, відповідач продовжує безкоштовно і без договору з акредитованою організацією використовувати у своїй діяльності об`єкти авторського права і суміжних прав, чим порушує право на винагороду численної кількості правовласників, зокрема авторів, виконавців, виробників фонограм та відеограм.
При цьому, позивач, зокрема, посилається на виконання його повноважень щодо укладання із користувачами договорів про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договорів про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених у статті 12 Закону "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" Спілку, як організацію колективного управління наділено таким функціями: 1) укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; 2) укладають договори про партнерство, договори про представництво прав з іншими організаціями колективного управління; 3) збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; 4) звертаються до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняють інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація; 5) забезпечують ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація; 6) здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління; 7) здійснюють інші функції, визначені цим Законом та статутом.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до даних загальнодоступного Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 у справі №910/16803/19 за позовом громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" про стягнення 187 785,00 грн, справу №910/16803/19 разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 передано на розгляд палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 у справі №910/16803/19 мотивована, зокрема тим, що в постановах від 26.01.2021 у справі №904/951/20, від 22.02.2021 у справі №910/18772/19 та від 18.03.2021 у справі №910/19036/19 Верховний Суд послався на частину першу статті 5 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», згідно якої організація колективного управління є неприбутковою організацією, єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених статтею 12 цього Закону. За висновком Суду право на "колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав" не слід ототожнювати із правами самого суб`єкта суміжних прав, включаючи право на розпорядження ними, яке виникає і здійснюється відповідно до цивільного права та Закону України «Про авторське право і суміжні права». Набуття організацією колективного управління на підставі положень Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» прав на здійснення функцій з управління не призводить до виникнення у такої організації майнових суміжних прав на відповідні об`єкти суміжних прав. Отже, в контексті статті 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» організації колективного управління фактично мають повноваження діяти в інтересах всіх правовласників та мають лише невиключне право здійснювати на колективній основі збір і розподілення винагороди (роялті) в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач (організація колективного управління) не є отримувачем доходу, Суд дійшов висновку, щодо відсутності у організації колективного управління права на звернення до суду самостійно з позовом про стягнення збитків. Такий позов може бути подано лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників.
З огляду на те, що висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.01.2021 у справі №904/951/20, від 22.02.2021 у справі №910/18772/19 та від 18.03.2021 у справі №910/19036/19, стосуються неможливості самостійного звернення організацій колективного управління до суду від власного імені за захистом майнових прав правовласників шляхом стягнення збитків, з огляду на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо такого суттєвого питання, як функції та повноваження "організацій колективного управління" та можливості такої організації реалізувати право на судовий захист, у разі порушення правовідносин у яких вона є стороною, колегія суддів, беручи до уваги зміст статті 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» саме в контексті даного правового питання (функції та повноваження "організацій колективного управління" та можливості такої організації реалізувати право на судовий захист), передбачене частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне відступити від правового висновку у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №904/951/20, від 22.01.2021 у справі №910/18772/19 та від 18.03.2021 у справі №910/19036/19 (права організації колективного управління на звернення до суду з позовом лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників) у складі інших колегій суддів однієї судової палати.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. 
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частини 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів").
Відповідно до пункту 7 частини 1, частини 3 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.
Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що спірні правовідносини у справі №923/1248/20 є подібними тим, які передані на розгляд палати у справі №910/16803/19 для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо права організації колективного управління на звернення до суду з позовом лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників, тому є підстави для зупинення провадження у справі №923/1248/20  до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/16803/19.
Однак, колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі №910/16803/19 є стягнення збитків, а у справі №923/1248/20 - визнання договору укладеним; підставою поданого позову є реалізація функції організації колективного управління, визначеної частиною 3 статті 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", а у справі №910/16803/19 підлягає з`ясуванню питання наявності підстав для звернення з позовом про стягнення збитків.
Ухвалою Верховного Суду від 25.03.2021 передано справу №910/16803/19 на розгляд палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Зазначена ухвала мотивована змістом статті 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" та відсутністю правової позиції Верховного Суду стосовно функцій та повноважень "організацій колективного управління" й можливості такої організації реалізувати право на судовий захист, передбачене частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України у разі порушення правовідносин, де вона є стороною. З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відступлення від правового висновку у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/18772/19, від 26.01.2021 у справі №904/951/20 та від 18.03.2021 у справі №910/19036/19 (права організації колективного управління на звернення до суду з позовом лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників) у складі інших колегій суддів однієї судової палати.
В той же час вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання договору укладеним. 
Питання встановлення повноважень організацій колективного управління на подання позовів про стягнення компенсації в інтересах правовласників (предмет розгляду у справі №910/16803/19) не є тотожними питанню щодо правомірності укладення спірного договору у судовому порядку (предмет розгляду у справі №923/1248/20).
Отже, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №910/16803/19.
Судова колегія також відзначає, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є, зокрема, виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Отже, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.
Проте, колегія суддів вважає, що наразі наявні матеріали справи, дозволяють суду першої інстанції встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом спору у даній справі.
В той же час, колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд        у        своїх постановах, зокрема у справах №910/5425/18,        від 20.06.2019 у справі №910/12694/18 неодноразово зазначав, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього. Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/3935/18.
Колегія суддів зазначає, що порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Слід відзначити, що у даній справі судом першої інстанції ухвалою від 25.02.2021, за клопотанням відповідача, вже зупинялось провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративних справах № 640/22936/20 та № 640/28333/20. Однак, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 дану ухвалу було скасовано, у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено та передано справу на розгляд до суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно з ч. 3  ст. 271 ГПК України  у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Херсонської області від 07.06.2021 по справі №923/1248/20 скасуванню, а матеріали справи підлягають поверненню до суду першої інстанції для подальшого розгляду. 
Враховуючи те, що справа передається для подальшого розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат відповідно до  ст. 129 ГПК України  не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
    ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 07.06.2021 по справі №923/1248/20 скасувати.
У задоволенні заяви ТОВ "МП "Незалежна телекомпанія "Норма-4" про зупинення провадження по справі №923/1248/20 відмовити.
Справу №923/1248/20 передати до Господарського суду Херсонської області для продовження розгляду.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 20.10.2021.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                Лавриненко Л.В.        

Суддя                                                                                Мишкіна М.А.