КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
12 жовтня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 753/19867/20
провадження № 22-ц/824/14116/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.
 
учасники справи:
 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 тапредставника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни
 
на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року у складі судді  Коренюк А.М.
 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
29 червня 2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з підстав набуття законної сили рішенням Дарницького районного суду                    м. Києва від 17 червня 2020 року про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до                   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Представник відповідача вважала, що такий позов є аналогічним позову, який розглядається цим судом, за тим самим договором від 04 квітня 2013 року.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року у справі №753/19855/18, яке набуло чинності, у задоволенні позовних АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року провадження у справі закрито.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 4 000 грн понесених витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 16 липня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу змінити, стягнути з позивача на користь відповідача 15 000 грн понесених витрат на правову допомогу.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Стверджує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Вказує, що 24 березня 2021 року відповідач та АО «Столична Правова Група» уклала договір №47 про надання правової допомоги, згідно з яким, відповідно до пункту 7 зазначеного Договору, гонорар адвокатського об`єднання за угодою сторін встановлюється в рахунку 2 000 грн за одну годину роботи.
Зазначає, що ОСОБА_1 25 березня 2021 року сплатила аванс у розмірі 4 000 грн.
29 червня 2021 року на виконання вимог пункту 7.3 договору сторонами підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт.
Уважає, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу є необґрунтованою, а отже, з позивача на користь відповідача має бути стягнуто 15 000 грн судових витрат.
20 липня 2021 року представник позивача Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Уважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Посилаючись на постанову Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2019 року по справі №303/2034/15-ц, зазначає, що справа №753/19855/18 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромне є тотожною даній справі, а тому провадження не підлягає закриттю.
Звертає увагу суду на те, що стягуючи з АТ КБ «Приватбанк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн, місцевим судом не було враховано те, що сума є цілком неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Також звертає увагу на мінімальний фактичний обсяг часу, який міг би витратити кваліфікований фахівець, яким і є адвокат, на підготовку всіх матеріалів по справі.
20 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , в якому остання просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження - без змін.
05 жовтня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких остання просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, апеляційну скаргу позивача - задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечувала.
Представник відповідача у судовому засіданні просила задовольнити свою апеляційну скаргу та залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони позивача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що у провадженні цього суду також перебуває справа за позовом АТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2013 року, тобто між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Проте,  ухвала суду не відповідає указаним нормам, що, відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року у справі №753/19855/18 у задоволенні позовних АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі №753/19855/18 було стягнення заборгованості станом на 16 вересня 2018 року у розмірі 17 875,95 грн, що складалися з: 00,00 - заборгованість за тілом кредиту; 10 015,69 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 7 870,61 грн - заборгованість по пені; 500 грн - штраф (фіксована складова) та 827,43 грн штраф (процентна складова).
Натомість, у даній справі предметом позову стало стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором №б/н від 04 квітня 2013 року, проте станом на 06 жовтня 2020 року у розмірі 87 114,63 грн, яка складається з: 15 606,91 грн - заборгованість за кредитом; 68 507,72 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 3 000 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у даній справі не були предметом розгляду у справі №753/19855/18, періоди, за які заявлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості, також є різними, а тому підстави позову у цивільних справах №753/19855/18 та №753/19867/20 не є тотожними.
Отже, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторони, предмет і підстави позовів в обох вищевказаних справах є ті самі.
Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для звернення АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором у справах №753/19855/18 та №753/19867/20 є різними, оскільки стосуються різного періоду нарахування та відмінних сум заборгованості, які стали підставою звернення з відповідним позовом.
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду. 
У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
Отже, колегія доходить висновку, що місцевий суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим  зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження у справі, що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та, відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційна скарга АТ «КБ «Приватбанк» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вимоги апеляційної скарги є безпідставними з огляду на те, що апеляційним судом установлено процесуальні порушення суду першої інстанції про вирішенні питання про наявність підстав для закриття провадження у справі та дійдено висновку про скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.
 
Повне судове рішення складено «12» жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                            В.А. Кравець
 
Судді                                                                                         О.В. Желепа  
 
                                                                                                   О.Ф. Мазурик