ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7262/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Національної поліції України
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року (головуючий суддя Дєєв М.В.)
у справі  № 160/7262/21
за позовом    ОСОБА_1 
до  Національної поліції України
про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, в якому просив:   
визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України під час перевірки та розгляду звернення позивача від 17.08.2020, яка полягає в невиконанні законного зобов`язання згідно з ст.19 Закону України «Про звернення громадян», а саме: на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав позивача згідно з ст.18 Закону України «Про звернення громадян» бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.  
зобов`язати Національну поліцію України провести перевірку та розгляд звернення ОСОБА_1 від 17.08.2020 відповідно до вимог Конституції України та чинного законодавства України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у своєму зверненні від 17.08.2020 від позивач просив реалізувати свої права згідно з ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої, громадянин під час розгляду заяви чи скарги має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви та право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги. На вищезазначене звернення позивача відповідачем надано відповідь від 22.10.2020, проте, жодних викликів чи запрошень на розгляд звернення на адресу позивача не надходило. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 адміністративний позов задоволено.
Суд дійшов висновку, що підтвердження направлення листа від 09.10.2020 на звернення позивача відповідно до роздруківки скріншоту електронного журналу вхідної кореспонденції не може свідчити про виконання відповідачем зобов`язання про повідомлення позивача стосовно результату перевірки звернення, оскільки вказаний доказ не містить інформації про правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів), наявність і правильність зазначення адреси позивача та чи отримано такий лист позивачем.
Крім того, суд звернув увагу на те, що відповідно до копії реєстру № 162 на відправлену кореспонденцію через поштове відділення та використаних марок, за №30 вказаного реєстру відправленої кореспонденції значиться запис «с.Олександропіль, ОСОБА_1 ». Однак, з наданого доказу не можливо встановити, в який саме день було надіслано кореспонденцію позивачу, оскільки дати відправлення відсутня.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована незгодою з висновками суд першої інстанції, скаржник наполягає на відсутності з боку Національної поліції України бездіяльності у спірних правовідносинах, оскільки ним виконано вимоги закону щодо надіслання на адресу позивача листа-запрошення для розгляду його скарги. Подані докази на підтвердження цих обставин є належними, суд першої інстанції безпідставно не прийняв їх до уваги.
В судовому засіданні  представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначив, що жодна норма діючого законодавства не покладає на відповідача обов`язку направляти кореспонденцію особам за їх зверненнями рекомендованими листами. Суд першої інстанції не вказав норму права, яка була порушена відповідачем при надісланні позивачеві листа-запрошення від 09.10.2020 простим листом, а не рекомендованим чи цінним листом. 
Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26.08.2020 до Апарату Верховної Ради України (вх. № 1254М-20-08.2020/141469) надійшла скарга позивача від 17.08.2020, адресована на ім`я Голови Верховної Ради України Разумкова Д.О., у якій позивач просив: забезпечити об`єктивний та всебічний розгляд цього звернення; надати можливість йому особисто викласти аргументи та матеріали по зверненню особі, що буде перевіряти скаргу, взяти участь у перевірці поданої скарги та бути присутнім при розгляді цієї скарги; за результатами розгляду скарги надати обґрунтовану відповідь по кожному з поставлених питань: не допустити скерування цього звернення до Національної поліції України у зв`язку з тим, що ця скарга є на дії, бездіяльність та рішення Голови НПУ та його підлеглих; надати можливість викласти пропозиції щодо покращення ефективності виконання завдань покладених Законодавцем та народом України на Національну поліцію України, пропозицій щодо вдосконалення Правил дорожнього руху України. Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію».
На підставі ч.3. ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» Апарат Верховної Ради України супровідним листом від 26.08.2020  № 09/13-2020/141959 скерував скаргу позивача до Міністерства внутрішніх справ України, яка зареєстрована в МВС України 21.09.2021 № М-17933.
За результатами попереднього розгляду скарги МВС України 22.09.2020 прийнято рішення направити дану скаргу для розгляду та надання відповіді до Національної поліції України.
Означена скарга позивача зареєстрована в Національній поліції України 23.09.2020    № М-23678. Головним виконавцем документу було визначено Департамент організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Національної поліції України (ДОАЗОР НПУ).
22.10.2020 за результатами розгляду скарги позивача відповідачем надана відповідь, проти чого позивач не заперечує.
Разом з тим, позивач вважає порушеними його права, передбачені  ст.18 Закону України «Про звернення громадян», бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, внаслідок чого звернувся до суду з цим позовом.
Відповідач на спростування доводів позивача  зазначив, що 09.10.2020 № М-223/25/10-2020    з метою дотримання прав позивача, про які він наголошував у зверненні від 17.08.2020, на адресу позивача, як була зазначена у скарзі (вул. Набережна, 10, с. Олександропіль, Петропавлівський район, Дніпропетровська область, 52713), надісланий лист-запрошення, яким запрошено позивача на 16.10.2020 о 15год. 00хв. до Національної поліції України за адресою: м. Київ. вул. Богомольця, 10. Також, запропоновано позивачу, у разі неможливості прибути у зазначений день, узгодити дату та час візиту за номером телефону НОМЕР_1 . 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;  своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до  статті 40 Конституції України  кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений  законом  строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм  Конституцією України  права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються  Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян»
Згідно з ч.1 ст.1 цього Закону  громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.5   Закону №393/96-ВР  звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
За приписами ст. 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Частиною першою статті 16 Закону №393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону   громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема,  особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
Відповідно до частини першої  статті 19 Закону №393/96-ВР  органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема,  на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
З аналізу вказаних норм вбачається, що право громадянина особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги,    забезпечується обов`язком на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що в поданій до Голови Верховної Ради України скарзі від 17.08.2020  позивач просив надати можливість йому особисто викласти аргументи та матеріали по зверненню особі, що буде перевіряти скаргу, взяти участь у перевірці поданої скарги та бути присутнім при розгляді цієї скарги. При цьому позивач просив направити повідомлення на вказану у скарзі електронну адресу. 
Докази надсилання позивачу відповідного повідомлення на вказану позивачем електронну адресу в матеріалах справи відсутні, відповідачем не подані. 
Стосовно направлення листа-запрошення від 09.10.2020 на поштову адресу позивача суд першої інстанції за наявних у справі доказів дійшов висновку, що відповідачем не виконано покладеного на нього обов`язку щодо запрошення позивача на розгляд його скарги від 17.08.2020, чим порушено права позивача, передбачені  статтею 18 Закону №393/96-ВР, зокрема, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
Такий висновок зроблений з огляду на те, що подані відповідачем докази на підтвердження направлення листа-запрошення від 09.10.2020, а саме: копія реєстру № 162 на відправлену кореспонденцію через поштове відділення та використаних марок і роздруківка скріншоту електронного журналу вхідної кореспонденції, є недостатніми для підтвердження надсилання листа від 09.10.2020 позивачеві, з огляду на наступне.
В результаті дослідження вказаних документів суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що ці документи не підтверджують факт направлення відповідачем листа-запрошення від 09.10.2020, а є лише фактом фіксування наявності такого листа в установі, тому подані відповідачем вказані докази не є свідченням виконання відповідачем зобов`язання повідомити позивача про час і місце розгляду його скарги з метою реалізації права позивача брати участь у перевірці поданої скарги та бути присутнім при її розгляді. 
Стосовно доводів відповідача про відсутність у нього обов`язку щодо надсилання поштової кореспонденції виключно рекомендованими листами або листами з оголошеною цінністю та відсутність видатків на покриття витрат, пов`язаних з надсиланням відповідей на звернення громадян, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Дійсно норми діючого законодавства, якими врегульовано процедуру розгляду звернень громадян,    не визначають засобів зв`язку, за допомогою яких здійснюється запрошення заявника для участі у розгляду його звернення або повідомлення про результати розгляду звернення, а також виду поштового відправлення, яким скеровується відповідь заявнику. Отже, слід вважати, що відсутність законодавчо встановленої норми в цій частині свідчить, що орган, на якого покладений обов`язок розглянути звернення громадянина, такий має певну свободу дій і на власний розсуд визначає форму і спосіб забезпечення реалізації права громадянина при розгляді заяви чи скарги, при цьому незалежно від наявності або відсутності видатків на покриття витрат, пов`язаних з надсиланням  відповідей на звернення громадян.
Також суд апеляційної звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку.
Згідно пункту 11 Правил № 270  поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
При цьому, відповідно до пункту 2 цих Правил, просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється оператором поштового зв`язку адресату на поштову адресу або видається в об`єкті поштового зв`язку без вручення розписки.
Відповідно до пункту 32 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, датою документа є дата його реєстрації.
Відповідно до пунктів 192-195 цієї Інструкції, вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою. Опрацювання документів для відправлення засобами поштового зв`язку здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку. Вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. Не допускається, зокрема, надсилання або передача документів без їх реєстрації у службі діловодства.
Згідно з вимогами п.196 вказаної Інструкції, під час приймання від виконавців вихідних документів працівники служби діловодства зобов`язані перевірити: правильність оформлення документа (склад і розміщення в ньому всіх реквізитів); наявність і правильність зазначення адреси; наявність на документі відмітки про додатки; наявність усіх необхідних підписів (печаток) на документі та додатках до нього; наявність додатків та їх відповідність заявленому складу; відповідність кількості примірників кількості адресатів; наявність віз на паперовому примірнику вихідного документа (у разі необхідності його створення), що залишається у справах установи.
Дослідивши    матеріали справи,  суд апеляційної інстанції зазначає, що, надані відповідачем до суду копії документів не містять інформації про правильність оформлення листа-запрошення від 09.10.2020, а саме: наявність і правильність зазначення адреси особи, що звернулась та доказів щодо фактичної здачі такої кореспонденції на пошту.
Крім того, в будь-якому випадку такі документи не є свідченням отримання позивачем як адресатом вказаного листа. 
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем листа-запрошення  від 09.10.2020 відповідачем суду не надано.
Наведене вище свідчить, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає в невиконанні зобов`язання згідно зі   ст. 19 Закону №393/96-ВР   на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу, результатом чого стало протиправне обмеження законних прав позивача, передбачених  ст.18 Закону №393/96-ВР, бути присутнім під час розгляду його скарги та особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.
Крім того, в отриманій позивачем відповіді 22.10.2020 не визначено обставин та не вказано причин, за яких скарга позивача розглянута за його відсутності,  враховуючи, що позивач просив запросити його на розгляд скарги.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у незабезпеченні права позивача бути присутнім при розгляді його скарги від 17.08.2020,  та зобов`язання Національної поліції України повторно розглянути скаргу позивача від 17.08.2020 з дотриманням вимог ст.  18  та  19 Закону України «Про звернення громадян», з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Національної поліції України  залишити без задоволення.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 160/7262/21 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко