УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/1646/15-ц Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О. 
Категорія 39    Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
секретаря судового засідання Бірюченка Д.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/1646/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2021 року, ухвалене суддею Татуйком Є.О. у м. Житомирі (повний текст складено 29.09.2021),
встановив:
У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умов кредитного договору № ZRZ0GK00003570 від 29 січня 2007 року, просив стягнути з відповідачів  заборгованість за кредитним договором станом на 07 травня 2015 року в сумі 74 699,06 доларів США, що за курсом станом на 07.05.2015 становить 1 570 174, 24 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 36 142,46 долара США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 18 637,99 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 010,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором - 16 908,61 доларів США. Стягнути судові витрати.
Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року позов задоволено.
Ухвалою від 06 травня 2021 року заочне рішення у даній справі від 07 липня 2015 року скасоване. 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив вказане судове рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.
На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не врахував наявну у матеріалах справи копію повідомлення № 30.1.0.0/20-163 від 07 травня 2015 року про вимогу банку до позичальника та поручителя про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, яке направлено останнім 13 травня 2015 року. Також зазначив, що суд невірно розтлумачив зміст п. 2.3.3 кредитного договору № ZRZ0GK00003570 від 29 січня 2007 року, а саме в частині зміни строку повернення кредиту та встати чинності вимоги.
Представник звернув увагу, що ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення кредитного договору не містив положень щодо досудового порядку врегулювання спору, а використання досудових процедур є правом, а не обов`язком особи.
22 листопада 2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому представник просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2021 року залишити без змін. На думку представника, оскаржуване рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а висновки зроблені судом на підставі повного дослідження матеріалів справи.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача Вандаловича С.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували згідно доводів, викладених у відзиві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд доходить наступного висновку.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп\2003).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки реалізації права кредитора на стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, та підпункту 2.3.3 кредитного договору від 29 січня 2007 року, тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» передчасні, банком не виконані умови законодавства та кредитного договору. 
Апеляційний суд вважає такий висновок помилковим, з огляду на наступне. 
Відповідно до частин першої, другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRZ0GK00003570, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 48 805,00 доларів США на купівлю житла, а також у розмірі 5 805,00 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 28 січня 2027 року, а позичальник зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором та графіком платежів.
Сторони погодили базову відсоткову ставку у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,2 % від суми зарезервованих ресурсів, винагороду за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору; кінцевий термін погашення до 28 січня 2027 року.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань 29 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № ZRZ0GK00003570, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
За період користування кредитними коштами основним боржником були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 07 травня 2015 року у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед банком у розмірі 74 699,06 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 36 142,46 долара США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 18 637,99 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 010,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором – 16 908,61 доларів США.
Пунктом 2.3.3 кредитного договору № ZRZ0GK00003570 від 29 січня 2007 року передбачено, що Банк на власний розсуд має право змінити умови договору – зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у визначену у повідомленні дату (п. п. а). Враховуючи виниклу заборгованість, позивач у відповідності до вимог договору використовуючи своє право, направив повідомлення № 30.1.0.0/20-163 від 07 травня 2015 року про вимогу банку до позичальника та поручителя про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не пізніше п`яти днів, яке направлено останнім 13 травня 2015 року (т. 1 а.с. 10-12). 
Також умовами вищевказаного договору передбачено право позичальника повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороди, відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань у повному обсязі або усунути наявні порушення умов договору протягом 30 календарних днів (п. п. в). Договір сторонами не оскаржений та є чинним.
Натомість позичальником умови кредитного договору проігноровано. Як зазначено представником відповідача в судовому засіданні заборгованість не погашена і на сьогоднішній день. 
Тому, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів не погоджується із висновками районного суду про передчасність звернення до суду із даним позовом та вважає доведеною наявність невиконаного грошового зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручителя, перед АТ Комерційний банк «ПриватБанк».
Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції не погоджується із наданим розрахунком боргу банком. З урахуванням вимог договору та виписки по рахунку (т. 2 а.с. 117-250, т. 3 а.с. 1-124) з відповідачів підлягає стягненню заборгованість, яка виникла станом на 07 травня 2015 року за кредитним договором № ZRZ0GK00003570 від 29 січня 2007 року на загальну суму 58 623,59 доларів США (що еквівалентно 1 593 007,29 грн), в тому числі заборгованість по тілу кредиту в сумі 33 976,44 доларів США, заборгованість за відсотками в сумі 13 400,87 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 11 246,28 доларів США.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». 
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість, яка виникла станом на 07 травня 2015 року за кредитним договором № ZRZ0GK00003570 від 29 січня 2007 року на загальну суму 58 623,59 доларів США (що еквівалентно 1 593 007,29 грн), в тому числі заборгованість по тілу кредиту в сумі 33 976,44 доларів США, заборгованість за відсотками в сумі 13 400,87 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 11 246,28 доларів США.
В решті відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) витрати по сплаті судового збору по 4567,50 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                               Судді

Повний текст постанови складено 02.12.2021.