Справа № 145/148/21
Провадження № 22-ц/801/2261/2021
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року	Справа № 145/148/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шпиківської територіальної громади про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, 
Рішення ухвалив суддя Ратушняк І. О.
Рішення ухвалено о 12:06 год в смт. Тиврові Вінницької області
Дата складення повного тесту судового рішення невідома,
Встановив:
02 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шпиківської територіальної громади про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка до смерті проживала і була зареєстрована в с. Велика Вулига . Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 2,74 га, яке мати отримала за життя при розпаюванні земель КСП «Вулизьке», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0482121, виданим 09 жовтня 1997 року Тиврівською районною державною адміністрацією, який отримано спадкодавцем за життя, та Державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ВН № 000034 з додатком № 1.
Спадщину він прийняв в порядку статті 549 ЦК України, 1963 року, як спадкоємець першої черги, який фактично до 6 місяців прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті матері він постійно проживав і був зареєстрований з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) за законом після смерті матері він не має можливості, оскільки не може надати нотаріусу оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), у зв`язку із чим нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 грудня 2020 року за № 1059/02-31.
Крім того, перешкодою в оформленні спадкових прав є те, що в його свідоцтві про народження матір`ю записана ОСОБА_4 замість - ОСОБА_2 . Факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 була його матір`ю підтверджується свідоцтвом про смерть і його свідоцтвом про народження, випискою з погосподарських книги, в яких він записаний сином ОСОБА_4 , довідкою № 126, виданою виконавчим комітетом Великовулизької сільської ради 11 березня 2020 року про те, що на момент смерті ОСОБА_2 з нею проживав її син ОСОБА_1 , а також поясненнями свідків.
За таких обставин позивач просив встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Вулига Тиврівського району була його матір`ю та визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових га (без визначення меж земельної ділянки в натурі) на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району (Шпиківська ТГ) в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 .
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11серпня 2021 року позов задоволено частково.
Встановлено факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Вулига Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково і ухвалити в частині визнання за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових га на території Великовулизького старостинського округу Шпиківська ТГ (Великовулизька сільська рада Тиврівського району Вінницької області) нове рішення, яким його позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Зазначив, що суд невірно оцінив надані ним докази, внаслідок чого прийшов до нелогічних висновків, які суперечать один одному. Оскаржуваним рішенням суд встановив факт родинних відносин і дійшов висновку, що ОСОБА_2 була матір`ю позивача, хоча у його свідоцтві про народження ім`я його матері помилково вказано, як і в документах, якими підтверджується її право на земельну частку (пай) «Фрасина» замість « ОСОБА_5 ».
Також вказав, що суд не врахував того факту, що згідно Додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності у списку громадян-членів КСП, які отримали право на земельну частку (пай), осіб жіночої статі з прізвищем ОСОБА_6 та по батькові ОСОБА_7 , крім його матері, немає. Спадщину після матері він прийняв в порядку статті 549 ЦК України, 1963 року, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який фактично до 6 місяців прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном. Однак оформити своє право він немає можливості у зв`язку із відсутністю оригіналу сертифіката і внаслідок помилок, які були допущені органами державної влади при написанні імені його матері. Суд відмовивши у задоволені позову, фактично позбавив його права, яке він набув законно в порядку спадкування. Такий висновок суду суперечить засадам Національного законодавства про непорушність права власності та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколам до неї.
Судом першої інстанції не враховано, що відповідач позов визнав.
Відповідач Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області відзив на апеляційну скаргу не надав.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Жикевич В. П. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
Відповідач Шпиківська селищна рада, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його представника. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду позивач оскаржує в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, відповідач не оскаржив рішення суду в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить право на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових га у землях, які перебували в колективній власності КСП «Вулизьке» с. Велика Вулига, а посилання позивача на Державний акт на право колективної власності на землю, відповідно до Додатку № 1 до нього ОСОБА_2 була включена до списку громадян-членів КСП за № 233 та на Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), відповідно до якої ОСОБА_8 видано сертифікат ВН № 0482121, є безпідставними, оскільки ці докази не доводять права померлої ОСОБА_2 на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових га.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 11 грудня 2018 року (повторно) Тиврівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Вулига Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_2 (актовий запис № 20 від 15 вересня 1998 року) (а. с. 6), яка із 1948 року до дня смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 та на день її смерті із померлою був зареєстрований і проживав її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою від 11 березня 2020 року за № 126, виданою виконавчим комітетом Великовулизької сільської ради (а. с. 10).
Із виданого 20 вересня 1966 року сільською радою с. Велика Вулига Тиврівського району (актовий запис № 41) свідоцтва про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що матір`ю записана: ОСОБА_4 , українка (а. с. 12).
Згідно довідки № 127 від 11 березня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Великовулизької сільської ради ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину до 6 місяців після смерті своєї матері ОСОБА_2 , а саме: розпоряджався житловим будинком з господарськими будівлями, обробляв присадибну земельну ділянку в АДРЕСА_1 (а. с. 9).
Згідно виписки із погосподарської книги Великовулизької сільської ради Тиврівського району за 1993-1998 роки до особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 - голови сім`ї, внесений її син ОСОБА_1 (а. с. 11).
На підставі рішення 3 сесії 22 скликання Великовулизької сільської ради народних депутатів від 24 березня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Вулизьке» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ВН № 000034, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4 (а. с. 13).
До Додатку № 1 «Список громадян-членів КПС» до Державного акта на право колективної власності на землю за № 233 внесено ОСОБА_8 жительку с. Велика Вулига (а. с. 14-15).
Із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП Великовулизької сільської ради народних депутатів, вбачається, що за № 259 зареєстровано сертифікат серії ВН № 0482121 на ім`я ОСОБА_8 на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових гектарів, підстава для реєстрації, номер рішення, дата: № 209 від 15 липня 1997 року; у графі підпис власника сертифіката на земельну частку (пай), є підпис власника ОСОБА_8 (а. с. 17).
Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С. А. від 09 грудня 2020 року за № 1059/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових га на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що заявником не надано оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВП № 0482121, яким підтверджувалося право померлої ОСОБА_2 (а. с. 21).
Тиврівська районна державна нотаріальна контора 04 лютого 2021 року надала відповідь за № 102/01-09, долучивши до неї Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , із якої вбачається, що інформація щодо відкриття спадкової справи у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 33).
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції чинній з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. 
Тому до правовідносин по спадкуванню майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР у редакції від 18 липня 1963 року із послідуючими змінами до нього, тобто норми, що діяли на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно зі ст. 527 ЦК УРСР в зазначеній редакції спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.
Відповідно до статті 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Згідно вимог статті 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК УРСР в зазначеній редакції, визначаються дії, що свідчать про прийняття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Звернувшись до суду з позовом про визнання права на спадщину за законом, позивач ОСОБА_1 зазначив про відсутність інших спадкоємців щодо майна померлої ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_9 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , тобто позивач є спадкоємцем за законом першої черги.
Також по справі встановлено, що позивач не подавав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, а прийняв спадщину за правилами статей 548 і 549 ЦК України, 1963 року, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив у володіння спадковим майном: житловим будинком, присадибною земельною ділянкою (а. с. 9).
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. 
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
Таким чином, основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), є сертифікат про право на земельну частку (пай). 
Спадкодавець ОСОБА_2 за життя була включена до списку, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Вулизьке» і за життя одержала сертифікат на право власності на земельну частку (пай), який був виданий Тиврівською районною державною адміністрацією.
Такі обставини підтверджуються: Державним актом на право колективної власності на землю серії ВН № 000034, виданим Колективному сільськогосподарському підприємству «Вулизьке» на підставі рішення 3 сесії 22 скликання Великовулизької сільської ради народних депутатів від 24 березня 1995 року і зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4 та Додатком № 1 до цього Державного акта «Список громадян-членів КСП», до якого внесена ОСОБА_8 жителька АДРЕСА_2 (а. с. 13, 14-15) та відомостями із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по КСП Великовулизької сільської ради народних депутатів, із якої вбачається, що за № 259 зареєстровано сертифікат серії ВН № 0482121 на ім`я ОСОБА_8 на земельну частку (ай) розміром 2,74 умовних кадастрових гектарів, підстава для реєстрації, номер рішення, дата: № 209 від 15 липня 1997 року; у графі підпис власника сертифіката на земельну частку (пай), є підпис власника ОСОБА_8 (а. с. 17).
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу та спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими і законними, і тому підлягають до задоволення.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом і ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Позов ОСОБА_1 до Шпиківської територіальної громади в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,74 умовних кадастрових га (без визначення меж земельної ділянки в натурі) на території Великовулизької сільської ради (Шпиківська ТГ) в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Вулига Тиврівського району Вінницької області.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2021 року