Номер провадження: 22-ц/813/4201/21 
Номер справи місцевого суду: 2-1410/10
Головуючий у першій інстанції Бжассо Н В
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2021                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колесникова Г.Я., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач – Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Джірінг»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року у складі судді Бжассо Н.В.,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 101 219,84 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 810 446,99 грн. Також позивач просив встановити наступний порядок виконання рішення: відносно ОСОБА_1 - шляхом звернення стягнення на будь-яке майно, що їй належить і на яке може бути звернуто стягнення; відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 06.05.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/9252/6/14829, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 90 000,00 доларів США на строк до 05.05.2028 включно зі сплатою 13% річних. Однак, позичальник неналежним чином виконував свої зобов`язання. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до іпотечного договору, укладеного між банком та майновими поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останніми було передано в іпотеку банку 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнено солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 810 446,99 грн.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.01.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року залишено без змін.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши заборгованість та судові витрати з ОСОБА_1 , в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. Також, апелянт просив допустити поворот виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року та поновити реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянту не було відомо про справу, він не отримував судових викликів та не отримував копії заочного рішення суду. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були майновими поручителями за договором іпотеки, а тому стягнення з них коштів за кредитним договором є незаконним. Суд мав право лише звернути стягнення на предмет іпотеки, проте такої позовної вимоги банком не заявлялося, тому суд повинен був відмовити у задоволенні позову банку в частині стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Договір поруки зі вказаними особами не укладався. Сума стягнення склала 810 446,99 грн, а відповідальність іпотекодавців обмежена вартістю об`єкта іпотеки, яка складає 689 810,00 грн. 27.04.2012 Публічному акціонерному товариству «Ерсте Банк» було видано свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а в грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» зареєструвало за собою право власності на неї. 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.03.2017 прийнято відмову представника ОСОБА_3 від апеляційної скарги на оскаржене рішення в частині повороту виконання рішення і провадження в цій частині закрито.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.03.2017 апеляційну скаргу задоволено; рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18.01.2012 скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 810446,99 грн, судового збору у розмірі 1700 грн та витрат на ІТЗ судового процесу у сумі 120 грн.
Постановою Верховного Суду від 29.05.2019 рішення апеляційного суду Одеської області від 29.03.2017 скасовано у частині вирішення позову банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 29.03.2017 залишено без змін.
ОСОБА_1 в судове засідання 21.09.2021 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про можливість її розгляду без участі ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , представника ТОВ «ФК «Капітал Джирінг», дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
За нормою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріали справи свідчать, що 06.05.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/9252/6/14829, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 90 тис. доларів США зі сплатою 13,00% річних строком до 05.05.2028.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 06.05.2008 укладено договір іпотеки №014/9252/2/14829/1, предметом якого є: 3-х кімнатна квартира, загальною площею 63,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22.09.2009 складає 101 219,84 доларів США, що за курсом НБУ складає 810446,99 гривень, у тому числі: заборгованість по кредиту 89264,31 доларів США, що за курсом НБУ становить 714721,48 гривень, заборгованість за відсотками 10161,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 81365,02 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредитної заборгованості та відсотків за кредитом 1793,54 доларів США, що за курсом НБУ становить 14360,49 гривень.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності порушення позичальником умов кредитного договору та вважав, що з нього та поручителів солідарно підлягає стягненню заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за цим договором.
Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.
Отже, солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.
Рішення суду першої інстанції оскаржив поручитель ОСОБА_3 , а тому в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 рішення не переглядається.
За таких обставин в частині задоволених вимог банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором рішення необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні таких позовних вимог.
Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Предметом розгляду судом першої інстанції є вимоги про солідарне стягнення банківської заборгованості, разом з тим в п. 2 прохальної частини позову позивач просив встановити спосіб виконання рішення у відношенні поручителів шляхом звернення стягнення на іпотечне майно висновків не наводив.
Розглянувши позов по суті позовних вимог, суд вимоги задовольнив в повному обсязі, стягнувши з боржника та поручителів заборгованість, банк рішення в апеляційному порядку не оскаржував.
У постанові від 27.06.2018 у справі №713/1062/17 Верховний Суд роз`яснив, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. 
Отже, п. 2 прохальної частини позову банку щодо встановлення способу виконання рішення у відношенні поручителів шляхом звернення стягнення на іпотечне майно не є предметом даного спору, судом першої інстанції не розглядався, що унеможливлює перегляд в апеляційному порядку, оскільки висновки з цього приводу у справі відсутні.
Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В порядку ст. 3ст.370 ЦПК України втрачає чинність постанова Апеляційного суду Одеської області від 18.01.2012 в частині залишення без змін рішення Київського районного суду м.Одеси від 16.04.2010 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 . 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року в частині позову ВАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу скасувати.
В задоволенні позову ВАТ «Ерсте Банк» в особі правонаступника ТОВ «ФК» Капітал Джірінг» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 11.10.2021.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: