ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9652/21 Справа № 197/169/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Охнач О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 197/169/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Ідея Банк», 
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Охнач О.В. у селищі Широкому Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 липня 2021 року, -
       
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (надалі – АТ «Ідея Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави.
Позовна заява мотивована тим, що 23.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», та  ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №910.19626, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 83 868,20 грн. на придбання транспортного засобу ВАЗ 217030, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ,  на строк 60 місяців, зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 18,99 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору, з кінцевим терміном повернення до 23.11.2017 року.
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 укладено Договір застави транспортного засобу від   04 грудня 2012 року.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.
Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 15.01.2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 224 305,30 грн., яка складається з: прострочений борг – 74 520,99 грн., прострочені проценти – 92 963,58 грн., строкові проценти – 926,82 грн., пеня (15.01.2019 року - 15.01.2020 року) – 53 797,20 грн., інші штрафні санкції – 2 096,71 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 , а також вилучити у ОСОБА_2 , автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та передати позивачу на період його реалізації, звернути стягнення на автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 3 364,58 грн.
Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Ідея Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року не виконано, оскільки предмет застави - автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , на момент ухвалення цього рішення суду був зареєстрований за ОСОБА_2 , а тому виконавчі листи не пред`являлися до виконання, адже вони у будь-якому разі не підлягали виконанню та були б повернуті стягувачу.
Не погоджується позивач й з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, оскільки до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості, який відповідачкою не спростовано. 
Рішення ж Галицького районого суду м.Львова від 17.11.2015 року, на переконання позивача, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки цим рішення вирішувалося питання виключно щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по Кредитному договору №910.19626 у розмірі 50,00 грн., а не усієї заборгованості.
Також, зауважує й на тому, що сторонами погоджено позовну давність у п`ять років, а тому позивачем не пропущено строки звернення до суду з даним позовом.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та  ОСОБА_4 23.11.2012 року укладено Кредитний договір № 910.19626, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 83 868,20 грн. на придбання транспортного засобу ВАЗ 217030, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ,  на строк 60 місяців зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 18,99 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору, з кінцевим терміном повернення до 23.11.2017 року (а.с 13-19, 22, 23).
Позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (а.с 44).
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір застави транспортного засобу від   04 грудня     2012 року, а саме – транспортного засобу ВАЗ 217030, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який належав відповідачці на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с 24-25). 
Станом на  15.01.2020 року, заборгованість за кредитним договором № 910.19626 становить 224 305,30 грн., яка складається з: прострочений борг – 74 520,99 грн., прострочені проценти – 92 963,58 грн., строкові проценти – 926,82 грн., пеня (15.01.2019 року -15.01.2020 року) – 53 797,20 грн., інші штрафні санкції – 2 096,71 грн. (а.с 42).
Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року (набрало законної сили 03.08.2016 року – а.с 98-100): задоволено позов ПАТ "Ідея Банк" до  ОСОБА_1   про звернення стягнення на предмет застави, вилучено у ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований ВРЕР №1 УДАІ ГУ МВС України у м. Києві 29.11.2012 року, та передано його в управління ПАТ «Ідея Банк», адреса реєстрації м. Львів, вул. Валова. буд. 11, на період його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «ІдеяБанк» за кредитним  договором № 910.19626, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , в сумі 155 299, 97 грн., яка складається з: борг - 54 9939,62 грн., прострочений борг – 19 581,37 грн., прострочені проценти – 23 393,75 грн., строкові проценти – 1 130,18 грн., інші штрафні санкції – 2 096,71 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань – 54 158,34 грн., звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_3 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника, за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитом у повному обсязі та звернення стягнення на предмет застави, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для нарахування процентів та пені в межах діє цього Кредитного договору, а також вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет застави, оскільки це може свідчити про намагання кредитора притягнути позичальницю до подвійної відповідальності. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
Вищезазначені вимоги закону було враховано судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку про те, що заборгованість за Кредитним договором №910.19626 від 23 листопада 2012 року вже стягнута заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, набрало законної сили 03.08.2016 року, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати відсотки та пеню в межах дії цього Договору припинилося.
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за Кредитним договором №910.19626 від 23 листопада 2012 року не погашена, а заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року не виконане, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.
Так, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Оскільки, ПАТ «Ідея Банк» скористався своїм правом пред`явлення до позичальниці вимоги про дострокове повернення кредиту, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, станом на 20 квітня 2015 року, і така вимога була задоволена заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки та інші платежі за користування даним кредитом, починаючи з 20 квітня 2015 року.
При цьому, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Тобто, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.
У відповідачки ОСОБА_1 існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 155 299,97 грн., що підтверджується заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим останній має право на пред`явлення відповідачці вимоги в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних (якщо інший розмір не передбачено договором) за період прострочення грошового зобов`язання з моменту набрання чинності цим рішенням до фактичного його виконання, шляхом сплати усіх необхідних грошових сум, однак не надає йому право на стягнення цих сум у порядку прострочення виконання зобов`язання за Кредитним договором №910.19626 від 23 листопада 2012 року, а тому колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача права на стягнення з боржниці заборгованості за кредитом до повного виконання взятих на себе зобов`язань, які позивачем розраховано як щомісячні платежі в межах дії цього Кредитного договору. 
При цьому, судом першої інстанції було вірно враховано, що питання щодо звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №910.19626 від 23 листопада 2012 року, у розмірі 155 299,97 грн., вже вирішено заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, й звернення стягнення на предмет застави повторно та у рахунок погашення заборгованості, станом на 15.01.2020 року, чинним законодавством України не передбачена.
Доводи апеляційної скарги про те, що заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року не виконано, оскільки предмет застави - автомобіль ВАЗ 217030, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , на момент ухвалення цього рішення суду був зареєстрований за ОСОБА_2 , а тому виконавчі листи не пред`являлися до виконання, адже вони у будь-якому разі не підлягали виконанню та були б повернуті стягувачу, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу  і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем    і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним   у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13,  від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14, та у постанові  Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).
Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.
Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного            реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження             і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.
Таким чином, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у  справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19).
За таких обставин, позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом щодо пред`явлення виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 року, до виконання, й та обставина, що такі листи не були пред`явлені до виконання, не надає йому право повторного звернення до суду з приводу вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет застави.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Ідея Банк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року - залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: